O půlnoci se Československo navzdory...
Zrodila se z popela první světové války...
Dvě samostatné země...
Kráčeli jsme spolu 74 let, dva měsíce a dva dny.
Po tomto posledním dni budeme kráčet sami, ale věříme,
že Češi a Slováci navždy zůstanou bratrskými národy.
31. 12. 1992 BÁŇSKÁ BYSTŘlCE
Budete stát venku? Uvnitř tolik nefouká.
Půjdeme všichni spolu, až přijde Peter.
Jak chcete. Já počkám s babičkou.
Pochválen buď Ježíš Kristus.
Křtíte venku, před kostelem?
To zase bude hanba.
Snad se mu něco nestalo.
Říkal, že se hned vrátí. On nám to...
vysvětlí.
Tak ji aspoň pokřtíme jako Slovenku.
Právě jsem slyšela, že Varchalovci křtí před kostelem.
Táničko, snad potom tatínkovi pěkně nakreslíš,
jak jsme tu kvůli němu mrzli.
Tak si dáme koláček, ne?
Dobře.
- Prosím. - Nebyl by hřích čekat uvnitř, ne?
Bez Petra nekřtíme.
Nechci tě rušit před křtem, ale...
Chtěl jsi, abych ti dal vědět, hned, jak to dostanu.
Řekli mi, že je to kompletní.
Neměl by existovat žádný další materiál.
Jak jsi k tomu přišel?
Je to v tvých a božích rukou.
Tři, třináct.
- Kmotrem jsem poprvé, tak jsem si... - Dobře.
Když už nekřtíme, můžeme čekat doma, ne?
Kvůli Zuzce, aby neprochladla.
- Pojďme, je zima. - Jdeme hledat první dámu.
Co to je?
Do prdele, co to je?
Málem mi vylezl po noze!
Haló! Vstávej! Haló!
Máš v koupelně švába. Lezl mi po noze.
Holka, já ti nerozumím.
V koupelně je šváb a na pokoji úchylák. Co je horší?
Ty ho nezabiješ?
Myslíš... Myslíš Ulricha? Ne.
Nemáš paměť na jména, co?
Vsadím se, že si ani nepamatuješ, jak se jmenuju.
- Michal, ne? - Jo, správně.
Jsem Michal.
Promiň.
A já jsem...
Ani nevíš, jak se jmenuješ?
To musel být ale večírek!
Jsi Charlie.
Výborně.
Tři, dva, jedna!
Potřebujete pomoc?
Ne, to zvládneme.
Ruční brzda! Odbrzdi to!
Tak, co je v té Bystrika?
Bystrika?
Jsi v pohodě?
Bystrica.
Jak to myslíš?
Chci vědět do čeho jdu.
Je to šesté největší město na Slovensku.
Takže jako Ottawa.
Kolik obyvatel má „Odava“?
- Ottawa. - Ottawa.
Myslím, že skoro milión.
Jo, to je asi podobný.
To je náš.
Je poledne a od posledního...
Tak jdeš?
Silvestra v historii Československa nás dělí necelých 12 hodin.
Dnes večer pozor na petardy, abyste neskončili bez prstů,
anebo jen s jednou rukou.
Nikdonechce skončit v nemocnici.
Toto je totižposlední večer pro všechny,
kteří milují značku Made in Czechoslovakia.
Zajímalo by mě, kam Peter zmizel.
Nestihnout křest vlastního dítěte. Děkuju.
To už by se mohlo počítat jako hřích, ne?
Neboj se, hřích to není.
Svlékni se sama. Už jsi velká.
A co když vás rozdělí?
Že ty půjdeš do nebe a on do pekla?
Andílek bude, až ji pokřtíme.
Pokud mu neujel autobus, bude tu za chvíli.
Ani Peťo nebyl doma.
- Dělal průzkum. - Jakej?
Jestli mají lidi radost z rozpadu republiky.
Co kdybychom se nejdřív zahřáli?
Oldo.
Však jo.
Ale nejde jen o Peťu.
Chtěla jsem mít po křtu.
Doufala jsem...
že se konečně udobří.
Ale takhle asi těžko.
Vždyť já kojím.
Tati?
Je to tvůj syn. Nemusíš se ho bát.
No právě.
Už to, že budete dnes spolu, je dobrý krok.
Jen nevím, jak začít.
Kdysi jste na svátky hrávali šachy.
Budete chvíli sami a myslím, že to všichni pochopí
- Dlouho jsem nehrál. - Protože on tu nebyl.
Já si pak zahraju s vítězem.
- Pojď mi pomoc prostřít. - Už jdu.
Mám tě ráda.
Nevím, Amálko, budeme čekat...
Ahojte!
Kdo umřel?
Michal si dnes přivedl holku.
Táni! Bude sranda!
Miško!
- Ahoj, mami. - Ahoj.
Chytil jsem první autobus, který dnes jel.
Amálko, no tak.
Toto je Charlie, moje přítelkyně.
Babi, ona je z Kanady.
Že nám nerozumí.
Nerozumí.
- Ne. - Nerozumí.
Já jsem Miškova máma.
Moje máma. Viola.
- Jmenuji se Viola. - Těší mě, Charlie.
Taky mě těší.
Mohl jsi říct, že přijdete dva.
Tam je asi chladněji. Tady ji není taková zima, že?
Ahoj.
Pardon.
Tohle jsou další dámy rodiny Varchalů.
Moje sestra Božena.
- Božena, těší mě. - Taky mě těší.
- Helenka, bratrova žena. - Zdravím.
A Zuzka.
- Můžu? - Jasně.
Drž hlavičku.
Ježíš, ty jsi krásná.
Koukni.
Dnes měla křest.
Ne, nekřtili jsme.
- Nekřtili? - Nekřtili.
Proč?
Peter si zahrál na Houdiniho. Vypařil se. Nepřišel.
Táňo!
- Promiň. - To nic.
Oldo, nazdar.
Charlie, toto je Oldřich, přítel Boženy.
Učí na Karlově univerzitě.
Žijí v Praze, ale často nás navštěvují.
Se slovenštinou se netrapte, ani mně nejde.
Mluvíte francouzsky?
Učil jsem se na střední škole.
Nevěděl jsem, jestli mi budete rozumět...
- Jsem Míšova nejoblíbenější sestra. - Jsi jeho jediná sestra.
- To je dobrý. - Dnes je důležitý den.
Tento šarmantní muž je Karel.
Těší mě. Jsem gynekolog.
Mluvíte francouzsky?
Čestný člen rodiny Varchalů.
Všechny nás odrodil. A taky mluví francouzsky.
„Když se přihlásí láska, rozum mlčí.“
A proč jste se s Karlíkem nikdy nevzali?
Celkem to mezi vámi jiskří.
Chceš natočit rodinné drama?
Tohle je výjimečná chvíle.
To se musí zdokumentovat.
Skrytou kamerou?
Je to antropologická studie.
Musí to být autentický.
- Souhlasili s tím? - Přestaň, máme demokracii!
Tohle je podle tebe demokracie?
Ty ubrousky mají být do trojúhelníku.
- Odkdy? - No odjakživa.
Ale teď jsme u nás. A u nás se to dělá takhle.
Vždyť je to jedno. Můžeš je složit do trojúhelníka, ne?
Ale proč?
Tři hrany symbolizují Nejsvětější Trojici.
Tak to bychom asi měli udělat kříž, ne?
- Božko! - Kříž z ubrousku?
Viděla jsem i origami nosorožce, takže kříž nebude problém.
Anebo by každý mohl mít dva ubrousky.
Počkej, to je hvězda. Aha.
Peťko.
Co se stalo?
Kde je otec?
Hej, nazdar, brácho!
Ano, počkej. Nech ho.
Kde jsi byl?
Ženy jsou dost naštvané.
Četl jsi to?
Ano.
Celé?
Pár stránek mi úplně stačilo.
Pokud mě chceš pochopit, musíš mě vyslechnout.
Nemusím vůbec nic.
Prosím.
Přečti si to.
- Máš právo se na mě zlobit, ale... - Ale?
Ale spolupracoval jsi s STB.
Ale na střední jsi mi zakazoval chodit do kostela.
Ale s Helenou jsme se museli schovávat nejen před fízly, ale i před tebou.
Ale slovo Bůh jsem doma nemohl ani vyslovit.
- Vždy jsem si myslel, že ses bál. - Bál jsem se o tebe.
Bál ses, že ti to posere kádrovej posudek.
Táto, tys udával moje kamarády jen kvůli jejich víře.
Víš, co se s nimi stalo?
Chtěli od tebe hlavně tohle a tys to dobrovolně podepsal.
Tys jim sloužil.
To ne...
Sloužil jsi jim, je to pravda.
Zradil si mámu, svoje děti, všechny!
Dej sem ještě jeden příbor.
- Co to je? - Nevím.
Danieli!
Co se stalo? Peťo, co se stalo?
Tati! Peťo!
Karle!
Nevím.
Dýchej, prosím, bude to dobrý.
Dýchej.
Jen klid, už je v našich rukou.
Já jsem jeho žena.
Já vám říkám, že váš muž je v našich rukou.
Nebudeme se natřásat v sanitce, vezmeme naše auta.
Nemocnice je plná. Je Silvestr. Vy jste se zbláznili.
Nejlíp bude, když zůstanete doma.
To nemyslíte vážně!
Co se divíte? Rozpadá se nám republika.
Nemůžu sedět doma, co s ním bude?
Jeďte!
Pane doktore, kdy budu moct jít domů?
Nejdřív vás vyšetříme, pane...
Daniel Varchal. Ročník 1941.
Co to tu máte za bordel? S Robkem tu čekáme hodinu!
Paní, běžte si sednout.
- Má váš Robko infarkt? - Ne.
Tak to si musíte počkat, protože pan Varchal ho má.
Něčím se otrávil! Chcete mít na svědomí osmileté dítě?
Dýchni na mě.
Vezměte ho domů, ať se vyspí. Zítra mu bude líp.
To ho ani neošetříte?
Pojď, vstaň.
Dýchni na svou maminku.
A příště si líp zamykejte vaječný koňak.
Už se můžeme věnovat vašemu infarktu.
Choď rovně!
S dovolením. Až to řeknu tátovi, ten tě zabije.
Tak jo, pojďte.
Pohádali jste se?
Nebojte se. Bude v pořádku.
Pán Bůh se o něj postará.
Táňo! Pojď sem!
Podívejte se na ni.
Ukaž to. Moje zlatíčko.
Peťo, myslela jsem, že si spolu promluvíte.
Že si to všechno vyříkáte.
Že bude na svátky zase dobře.
Nic se nestalo, jednoduše se složil.
- Jen tak, jo? - Jo!
Nikdo neříká, že je to tvoje chyba.
- Chceme jen vědět... - Co? Co chceš vědět?
Co se stalo.
Nic.
Mě neoklameš.
Nikdo z vás.
Pane Varchal, vypadá to tak, že si vás tu budeme muset nechat.
EKG nevypadá dobře.
Ale já se tam musím vrátit.
Je to...
Rodinná záležitost.
Já to chápu.
Ale zdraví je nejdůležitější.
Nejdůležitější je rodina.
Přesně to říkal i můj otec.
Republika ještě není na světě a už máme skoro první oběť.
Opravdu se tak moc chcete vrátit se k oslavám?
Prosím vás. Máma je Češka, otec Slovák.
Nemám co slavit. Já jsem čistokrevný Čechoslovák.
Spousta lidí má radost, že budeme konečně samostatní.
Jako kdyby to byla záruka toho, že se budeme mít líp.
To ukáže čas.
A to platí i o vás, pane Varchal.
Koneckonců...
slíbil jsem dr. Meierovi, že se o vás postarám.
Někdy mám pocit, že Karel je náš ztělesněný anděl strážný.
Karle...
Mám jeho spis.
Jeho složku.
Agent Daniel Varchal. Krycí jméno: Pošťák.
Je tam všechno. Přepisy hlášení, záznamy.
Léta donášel a udával.
Nevěříš, že existuje?
Zničit? A čím? Pravdou?
Co mám podle tebe dělat?
Museli se pohádat.
Ale proč? Co se stalo?
To nevíme.
To budeme na Silvestra potichu, babi?
Tak budeme potichu.
Budeme.
Michale, jak jste se seznámili?
Na párty na kolejích.
Že na párty.
Že jsme se seznámili na párty na kolejích. Na večírku.
Copak, chceš si kreslit?
Jdi k dědovi do pracovny, má tam papír.
Jen pro papír.
Ekonomiku.
Trochu tajemství neuškodí.
Proč?
Podívat se na kapustnicu.
Já vím, jak vypadá kapustnica.
Dobře.
Moje tabletky?
To je... To je zásnubní.
Gratuluji! Konečně!
Karel se rozhýbal.
A co to teda je? Čí to je?
Tánička nemluví.
Tak nám to může nakreslit, ne?
Táňo!
Jeden můj známý pracuje na úřadě.
Řekl mi, že má něco o mé rodině.
Tak jsem si to přišel s otcem vyjasnit.
Všem tu hrabe.
Půjdu se tam podívat.
Ochutnáváme kapustnicu.
Občas mi to samo přepne.
Ale neodpověděly jste mi.
Jí bychom to mohly říct, ne?
Jí se to určitě netýká.
Co se mě netýká?
Amálka našla snubní prsten.
To určitě. Snubní prsten u Varchalovců.
Teď buď chytrá.
Karel?
Co je to?
Spis našeho otce.
Jako zdravotní?
Spis agenta STB.
Agent s krycím jménem Pošťák.
Co, Michale?
Co myslíš, jaký nosil zprávy?
Daniel Varchal, ročník 1941!
Kam jdete?
Domů.
Tak si dáme zpátečku.
Podepíšu vám cokoli.
Takový reverz, na který bych vás dnes pustila, ještě nevymysleli.
Pojďme.
Jdeme.
Je to jako u nás.
Rodina mé maminky je frankofonní, pochází z Quebecu.
A otcova rodina je anglofonní, z Toronta.
Dva totálně odlišné světy.
Vždy, když se mluví o Quebecu, je to bouřlivá debata.
Chápu.
Od doby...
Od té doby, co zemřel můj otec, dělám jim tlumočnici.
Když se hádají, což je pořád...
Jsem uprostřed.
Všichni se mě ptají, co tu vlastně dělám.
Proč Slovensko. Proč jsem odešla.
Často si vymýšlím a říkám,
že jsem chtěla vidět svět, prozkoumat ho, cestovat.
Ale ve skutečnosti jsem potřebovala utéct.
Utéct z domu.
Chtěla jsem zažít Vánoce,
kdy se moje rodina nebude hádat.
Bez křiku a scén.
Promiň, co byla ta poslední věta?
Říkala jsem...
Že jsem si přála klidné Vánoce bez hádek a křiku.
Ano.
Mám mluvit anglicky?
Ne, pokračuj francouzsky. Moc hezky se to poslouchá.
Rozumím skoro všemu.
- Kam je berete? - Na spálení.
Až vás odtud pustíme, už nebudou v módě.
Měl byste si zvyknout, že si tu chvíli poležíte.
Ale já se musím vrátit domů.
Možná už nebudu mít další šanci.
Pojďte se mnou.
Čti.
Nepotřebuju to číst.
To se bojíš?
Nebojím.
Já mu věřím.
To tě asi zklamu.
Spolupracoval s největším svinstvem, jaké kdy naše země zažila.
Víme o tom my tři.
Řekl jsi to Helence?
Takže jo.
To je půlka rodiny.
Teď si myslí, že táta byl jen obyčejný estébák.
Ale on byl estébák.
Co když ho donutili?
Vždyť měl rodinu.
Měl tebe, Božku, mě!
Možná ho vydírali.
Představ si, že by ti řekli,
že Táňa a Zuzka budou odepsané, když nepodepíšeš.
Nebo že se nikdy nedostanou na školu.
Nebo že vás pošlou do lágru!
- Nedělej z toho kovbojku. - Ty z toho děláš co?
Jasně, že nebyl.
Podívej se.
Co je to?
Kdo je podle tebe fotil?
Chtěl je propašovat do zahraničí.
Řekl mi o tom, když jsme se bavili o 1968.
Byl z toho dost mimo.
Říkal, že to byla hrozná chyba.
Že měl držet hubu a krok.
Nechápu. A co teď?
Brácho, hrabe ti?
Fakt jsi tak zaslepený?
Myslíš, že by to fotil estébák?
A ještě by to chtěl propašovat?
A propašoval je?
Ty jsi kokot.
Mě otec vyhnal.
Tebe ne.
Mně řekl, abych se nikdy nevracel. Tobě ne.
Léta jsem se snažil pochopit, čím jsem se tak provinil.
Co jsem udělal tak špatně. Proč mu vadilo, že věřím.
Jen chci znát pravdu.
A chci, aby ji znali i oni.
Táničko, ztiš to.
Pojďte.
Pojďte, je to důležité.
No tak pojďme.
Mami!
Mami.
Ano, jde o otce.
Co? Volali jste do nemocnice?
Nejde o jeho zdravotní stav. Jde o...
Co je?
Mohla bych si zavolat?
Jo, ale později.
Jsou tam datumy, časy, jména.
Jsou to úřední zápisy.
Chtěl jsem si to tajemství vzít s sebou do hrobu.
Věřil jsem, že spolu se mnou přestane existovat.
Málem se vám to podařilo.
A je to venku.
Nezbývá mi, než jít domů a vysvětlit to.
A to jde?
Kolik máte dětí?
Tři.
A oni celé ty roky...
Nikdy nic netušili?
Až teď.
Selhal jsem, pane doktore.
Katastrofálně.
Na katastrofální selhání, pane Varchal.
Na Nový rok je třeba nalít si čistého mléka.
Díky.
Mohl byste?
Dr. Feldbauer potřebuje konzultaci.
Všechno, babi. Celá pravda.
Náš otec. Dědeček mých dcer!
Spolupracoval s STB!
- Co se děje? - Je Silvestr.
A Slováci milují tragédie.
Je to jejich národní sport.
Pošťák během posledního rozhovoru informoval...
Náš otec. Pošťák.
V posledním rozhovoru hlásil
aktivity svého souseda K. M.,
který měl během 15., 16., 17. března
v roku 1973 noční návštěvy.
Dvě stě stránek takovýchto podrazů.
Takže, Plešatá zpěvačka.
Karle. Pořád to chceš spálit?
Táta tady není, nemůže se bránit. To není fér.
Na co chceš čekat?
Co může říct, aby vás přesvědčil, že neudělal nic špatného?
Rýpání v minulosti nikomu nepomůže.
Co je špatného na práci pro tajnou službu?
To je přece čest, ne hanba.
Tajná policie...
Existovala, aby chránila režim.
Ne lidi.
Nemáte ponětí, komu jste to vyprávěl.
Otec dr. Ivaniča byl chirurg.
Výborný chirurg a úžasný člověk.
Před lety, v roce 1984
na sál nám přivezli chlapce. Byl z Východního Německa.
Bylo mu jen 18.
U Děvína se pokusil překročit hranici.
Nestihl přelézt plot a přeplavat Moravu.
Napadli ho supi, samoútočící psi.
Když je od něj odtrhli...
Primář o život chlapce bojoval několik hodin.
A prohrál.
STB primáře nutila, aby do zprávy napsat, že se utopil.
On to odmítl podepsat.
Snažil se mu zachránit život
a zemřel mu pod rukama.
Všechny, kdo jsme byli tenkrát na sále, rozházeli po celém Slovensku.
Primář ještě chvilku fungoval,
ale jen čekali na to, aby udělal sebemenší chybu,
ale měli důvod ho vyhodit.
S manželkou se musel rozvést, aby jejich syn mohl dokončit medicínu.
Primář zůstal sám.
Ale nikdy to nepodepsal.
Nikdy.
Jen jsem chtěla, abyste to věděl.
Oldo! Je to originál.
Zapomněl jsem. Minulost nemá dno.
Daniel je neomylný.
I když mě vyhnal z domu, bylas na jeho straně.
Toto je celý tvůj argument? Peter.
Jaké jestli, babi?
Tady je spis! Co ještě potřebuješ?
Otec byl agent!
A ty historik, soudce a kat v jedné osobě!
Náš řeholní bratr má kontakt v archivu.
Na křesťanech režim napáchal obrovské škody.
To musíme napravit.
I proto je rozdělení dobré.
- Nepřeháněj. - A Češi to jen zdržují.
Prosím, běž ji uložit.
Počkat, toto je ta vaše katolická výchova?
Co je na pravdě zlého?
Ale za každou cenu?
Já jsem to chtěl řešit osobně...
Helenko, běž ji uložit.
Chtěl jsem to řešit osobně, mezi čtyřma očima.
Tobě opravdu stačí jen pár papírů,
abys ho odsoudil na sto let pekla?
Nejde jen o spis.
To ne. Jde o tebe.
A tobě hrabe?
Otec pracoval pro STB a ty se ho ještě budeš zastávat?
A tobě to vůbec nevadí?
Já jsem se s tím smířila už dávno.
Jo.
Tys o tom věděla.
Přesně proto jsem o tom nechtěla nikomu říct.
Vezla jsem ho z tvých sedmdesátin.
Sedl si ke mně do auta, byl namol a rozplakal se.
Asi to nevydržel a určitě si to nepamatuje.
A není to jedno, jestli bral nebo nebral?
Dělal nám to za zády.
A tys nikdy nic takovýho neudělal?
- Já? - Ty.
Když jsi chodil na seanse té své sekty.
Já jsem nechodil na seanse.
Chodil jsem na schůzky.
To nebyly schůzky. Jaký schůzky?
Nebudu se s tebou o tom bavit.
- Promiň... - Počkej, Helenko.
Můj vlastní otec mě zradil.
Tohle asi s naší vírou nebudeš srovnávat.
Helenko, ta vaše víra byla už od začátku dost na hraně.
- Prosím? - Prosím? Jak se opovažuješ?
Pokud si nevzpomínáš, Daniel ho vyhodil z domu.
A nebýt Boha, tak zůstane bez otce!
Prosím tě, běž ji uložit!
Promiň, babi.
Promiňte, není mi dobře.
Je jí špatně.
Jsi spokojený?
Jen jednou si sem přivedu holku.
Chci jí představit rodinu.
Jen jednou!
Mišo.
Co je? Poprvé a naposledy.
Musíme to řešit na Silvestra?
A bez otce?
Stejně ničemu nerozumí.
Ano?
To jsem já.
- Promiň. - Promiň.
Za co se omlouváš?
To nic.
U nás to bývá ještě horší.
Nedivíš se, proč chci trávit svátky s cizími lidmi?
Snad nejsem tak úplně cizí.
Díky.
Tak schválně.
Jakou barvu mají moje oči?
Jsou hnědý.
To bylo moc jednoduchý.
- Co studuješ? - Antropologii.
- Máš rád filmy? - Jasně.
- Hitchcock nebo Godard? - Forman.
Angličtina nebo francouzština?
Máma nebo táta?
Jasně, chápu.
Zima nebo léto?
- Léto. Jezero nebo moře? - Řeky.
- Batman nebo Superman? - Robin Hood.
- Sladké nebo slané? - Kyselé.
- Bourbon nebo vodka? - Hodně silnej gin.
- Jů. - Červené nebo bílé?
Jsme v Československu. Jasně, že pivo.
Dokonalý večer?
Jedenáctý březen 1988, Praha.
Vážně? Byls tam?
Strašně jsem chtěla jít.
Páni.
Bylo to...
A tvůj dokonalý večer?
Bratislava, koleje.
Třicátý prosinec 1992.
Ale ani dnes to není špatný.
Východní blok.
Koupelna. Silvestr.
Rozpad země. To je dobrý.
Tetování?
Od Táni?
- To ne. - Jo.
Jsi v pohodě?
Já? Jo.
Ohledně tvýho táty.
Co to děláš?
Když už jsem u psychologa, tak si aspoň lehnu.
Promiň, volají z nemocnice.
Můj táta. Aha.
Je v pořádku.
Ale vážně. Jsi v pohodě?
Spinkej, spinkej.
Andělíčku můj.
Opři si hlavičku.
S tebou tu jsem.
Polož se, maličká,
ať se ti zdají sny.
O míru v srdíčkách
našich blízkých.
Sni, můj andílku.
Budu tu pro tebe.
Když hlavičku bolavou
pofoukat budeš chtít.
Tady nahlásil, že se mu konečně podařilo koupit kočárek pro Petra.
Sháněli jsme ho celé měsíce.
A tady jak jsme šli na procházku.
Na náměstí a na zmrzlinu.
Že to pro něj byl nejkrásnější den.
Tady zase...
Jak se Boženka skoro udusila uzávěrem od léků.
„Chytil jsem jí za nohy...
a otočil hlavou dolů.
Plácl jsem jí po zádech.
Myslel jsem, že jsem jí ublížil,
ale když jí uzávěr vypadl z pusy na podlahu,
štěstím jsem se rozplakal.“
Tady o něm píšou, že je nespolehlivý
a jeho hlášení mají nulovou hodnotu.
„Maminka upekla nejlepší bublaninu.“
Nabídl jim, že ji přinese k ochutnání celému oddělení.
Pokud Daniela něco očistí, pak je to právě tohle.
Vypadá to tak, že pro STB pracovala i Tánička.
A zprávy z roku 1978 jsou kompletně cenzurované.
A vidím, že hlásila o nás všech.
Ukaž.
Všechno je tu.
Podivné služební cesty, telefonáty,
odchody z domu.
Všechno.
A já jsem si celou dobu myslela, že...
Nic.
„Z důvodů osobního konfliktu s vlastním synem...
agent Pošťák není schopen plnit zadané úkoly,
týkající se schůzek...
křesťanské skupiny kolem faráře A.F.“
Proto mě vyhnal.
Aby mě chránil.
Proč to podepsal?
Tak já nevím. Pojďme to najít.
Já nevím. Je v tom bordel.
Není to chronologicky.
Proč nejste v posteli?
Hledám doktora Ivaniča.
Kde jste to viděl, aby pacienti běhali po chodbách
a hledali doktory?
Nevím.
- Pane doktore. - Co je?
Jste v pořádku? Co se děje?
Chtěl bych se vám omluvit.
Za sebe a za všechny, kteří neměli takovou odvahu, jako váš otec.
Ale reverz vám nepodepíšu.
Jeho otec si vzal život.
Teda, údajně...
Revoluce se nedočkal.
Ta odvaha, kterou jste zmínil, ho stála všechno.
Teď už běžte na pokoj.
Nebo se mi tu rozbrečíte.
Mám tu něco z roku 1968.
Ukaž.
První výslech.
Ne, otec by neodešel.
Mami?
Jo.
Chtěl. Chtěl odejít.
Ale jen kvůli vám.
Já jsem to nezvládla.
Už jsme byli u hranic.
Byla tam dlouhá fronta, čekali jsme několik hodin.
Když jsme se blížili, tak...
K hranicím, tak prostě...
Pro mě to bylo těžší a těžší a bylo mi špatně.
Tak jsem mu řekla, že nikam nepůjdu.
Teda že my nikam nepůjdeme...
Pokud chce, ať jde sám.
Pohádali jsme se, křičela jsem na něj.
Nakonec jsme se vrátili.
Nezvládla jsem to.
Když vás nechytili na hranicích, tak jak se o tom dozvěděli?
Vážně?
A odkud tohle všechno víš?
Takže i vy jste měli schůzky.
- Víš, co to je? - Borovička? Hodně silnej gin.
Ano.
Na zdraví.
Helenka nemůže. Ona kojí.
Ne, to neznamená, že by se Quebec měl oddělit od Kanady!
Jasně, že ne.
Československo je dobrým příkladem, že všechno jde vyřešit v míru,
Mami. Poslouchej.
Jen jsem vám chtěla popřát šťastný nový rok.
A říct, že...
Všechno je v pořádku, skvělý.
A že je tu mír.
Líbám tě.
Ahoj.
Co je to tu za koťátko? Pojď ke mně.
Jé, ukaž.
To je krásné. To je tahle?
Peťko?
Tohle je asi ještě ze spisu.
- Co? - Tohle.
- Počkej. - Ukaž.
Co je to?
To je Danielův dopis na rozloučenou.
Řeklas mi, že jsi ho spálila.
Co jsi s tím dopisem udělala?
Babi...
Vzpomeň si, babi.
Šla jsi za Karlem?
Kde je Karel?
Svlékni se.
Říkám, svlékni se.
No tak.
Kalhoty taky!
No, dělej.
Slovensko!
Kdo si dá?
Spolupracoval jsem s STB.
Proč jsi mi to neřekl?
Myslela jsem si, že máš milenku.
A tys měl jenom STB.
Asi bychom to měli zapít něčím výjimečným.
- Pojď. Prosím. - Jdu.
Asi bychom si měli nalít čistého mléka.
Chystáš se to spálit?
Nebo z toho jednou natočíš dokument?
Možná.
Jednou.
Naše první pusa za střízliva.
Fuj.
Co vlastně studuješ?
- Mám hlad... - Dej si.
- Přestaň. - Co je?
Snad nevychladla.
- Přímo z flašky? - Přines mlíko.
Oldo, pojď se napít.
Konečně máme republiku.
Ano.
Milí rodiče,
chcete, aby vaše dítě bylo pokřtěno.
Tím na sebe berete povinnost vychovávat ho ve víře,
aby pak dodržovalo Boží přikázání
a milovalo Boha a svého bližního,
jak nám to Kristus přikázal.
Jste si této povinnosti vědomi?
- Ano. - Ano.
A vy, kmotři,
s tím máte rodičům pomáhat.
Jste ochotní jim v tom pomáhat?
- Ano. - Ano.
Zuzano, církev tě s radostí přijímá...
V jejím jménu tě označuji křížem.
Nyní jsme s vámi všichni vyznali víru církvi.
Chcete tedy, aby Zuzana byla pokřtěná v této víře?
Chceme.
Zuzano...
Křtím tě ve jménu Otce,
Syna i Ducha svatého.
Otevři svou náruč, svatá Církvi, a obejmi dítě...
které se znovu narodilo ve vodě skrze Ducha svatého.
Pomodleme se.
Překlad titulků: Zuzana Maklakowska