www.titulky.com
Pro TITULKY.COM vytvořil
PredatorV dvdfilmy@post.cz
hudba
Šéfe, můžu se na něco zeptat?
- Na co?
Jak jsem nakládal ty bedny s těma kuřatama,
tak se mi tam zdálo něco divný.
Kuřata v tý jedný bedně mi přišly nějaký divný.
Řikal jsem ti, vo kuřata se nestarej!
Jo, já jen, že ty kuřata
mají nějaký divný zobáky.
Řikám ti, vo kuřata se nestarej.
A žádný orly si neviděl!
Jaký orly? Já sem o žádnejch orlech nic neřek.
Nečum na mě, nebo ti useknu ruku.
Kolik je těch beden?
- Já nevim, je to v těch papírech.
- 52.
Přesně.
Miloši, tady ty kuřata vypadaj ňák divně. Pod´se podívat!
Já to říkal.
Nemusíte mít nejmenší obavy, je to naprosto jednoduché.
Vezmete to na sebe.
Já se pak postarám o nejnižší sazbu.
Až Vás propustí, tak se samozřejmě finančně vyrovnáme.
Polovinu Vám určitě prominou za vzorné chování.
Upřímně řečeno, nemáte moc na vybranou.
Nevím, jak tady Standa, ale
já do toho du.
Takže se přiznáváte?
No ... vám to říkám podesátý. Ty orly sem tam dal já a můj parťák.
Tak nám to tady podepište!
Já sem ty bedny ani nenakládal,
Standa to všechno dělal sám.
Mně ty kuřata přišly hned ňáký divný.
Stanislav Mareš, narozený 4. 5. 1967,
se odsuzuje na tři roky nepodmíněně.
Vítám vás v, Načapám tě".
Dneska jsme si připravili speciální zásilku pro pana Chadimu.
Podle jeho přátel má prý smysl pro humor.
Tak uvidíme.
Občanský průkaz,
peněženka, - Máte tady balík.
- Oběť. - Ano balík. Jo, a prosím Vás,
podepište mi to tady.
- ... 1966 korun,
klíče s přívěskem,
- Ale copak to bude? - To je zabalený...
Bombička. To je překvápko!
Do prdele! Mami, bomba! Bomba, bombaáá!
- ... sluneční brýle.
Chadima.
Vítám Vás v, Načapám tě", pane Chadimo!
Mi to podepište!
No, to je pan Vetchý?
Tady Standa Mareš. Já Vám volám, jak jsme byli domluvený,
že mám zavolat, až mě pustěj.
Velmi rád Vás uvidím a určitě dáme všechno do pořádku.
Spolehněte se.
Takže zítra v pět hodin odpoledne. Jo, a přijdŤe sám.
Nashle.
Řekli jsme si, že v přítomnosti dětí nebudeš používat mobilní telefon.
Promiň, omlouvám se. Už jsem to vypnul.
Hele, tati, orel!
To není orel, Davídku, to je poštolka.
- Orel je mnohem vzácnější.
- Jak vzácnější?
No tak, vzácnější. Orlů prostě není tolik co poštolek.
Proto jsou tak drahý.
Jak drahý?
Davide, neruš tatínka, když řídí!
Odkdy se zajímáš o to, jak jsou drahý ptáci?
Ptá se, tak mu to vysvětluju.
Prosim tě, chtěl sem se tě zeptat, nevíš,
kam z garáže zmizel můj kufr s nářadím?
Ležel tam vedle cihel.
Ne. Co bych dělala s nářadím?
Já chci poštolku.
pak jsem byl ve vězení.
Bylo zajímavý.
Měl jsem dost času si věci promyslet. - To je divnej příběh, plnej lží.
Ty lidi tě podvedli, za to se jim musíš pomstít.
- Já nevím... - Počkej, jak nevíš? Moment...
To je tvoje povinnost, pomstít se!
Dneska je svět plnej lidí, co si myslej, že jim to projde.
Ale ty, ty musíš těm grázlům ukázat, že si nenecháš srát na hlavu!
Nechte mě bejt!
Na, napij se!
Když se napiješ toho hnusu, tak tady skončíš do konce života.
Napij se!
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Dobré ráno, mami.
- Dobré ráno.
Proč sis nevzala ten růžový svetr, co jsem ti tam připravila?
Můžeš mi odpovědět?
Nikol, začíná mi připadat, že to děláš naschvál.
Už několikrát se stalo, že jsem ti večer připravila věci na sebe,
a ty si pak ráno vezmeš něco úplně jiného.
Uvědom si, že jsem tvoje matka a já vím nejlépe, v čem máš chodit oblečená.
- Ty jsi něco říkal? - Ne, proč?
Zloděj!
Chyťte ho!
Stůj! Říkám ti, stůj!
Myslíš, že tě nechytím?
Zloděj!
Viděl jste, jak uklouz? - No viděl, ale von neuklouz.
- To je jedno, pudete se mnou jako svědek. Rozumíte?
- Rozumím. Jako na policii? - Do Megastore.
Dělám detektiva tady v Megastoru
a Vy mi dosvědčíte, že jsem ho chytil. Jasný?
Dosvědčit to můžu, ale ...
za prvý jste ho nechytil Vy, a za druhý to, že ho přivedete,
je dostatečnej důkaz, že jste ho vlastně chytil.
Seš nějak chytrej, kamarádíčku.
No, v podstatě tam mám dost slušný postavení.
Takže když řeknu šéfovi, žes mi jako
asistoval při zásahu, tak by tě mohl vzít.
Na zkoušku samozřejmě. Když vlastně hledáš práci.
- No, já nevim... - Ne, počkej, nic neslibuju.
Ale určitou šanci máš.
Musíš si trošku věřit, člověče. - Tak, já si věřim, že jo...
Jo? - No.
Nebylo to vůbec jednoduchý,
protože to nebyl ledajakej zloděj, to byl profík.
Bylo to vostrý, nepřehledná situace, ale dostal jsem ho.
No a tady pán mi dost pomohl při zásahu. - Brý den.
- Tak ...
sem si říkal, jestli byste ho jako nevzal. Na zkoušku.
Že by mě moh dělat asistenta.
Když dáte sám výpověd´, tak Vás nenechám zaplatit to video.
Fakt?
Nespravedlivý ...
- Jau. - Promiň.
Za to se neomlouvej, za to nemůžeš.
To nebyla tvoje chyba. Tys mu podrazil nohy, von upad,
to video se rozbilo, kvůli tomu mě vyhodili z práce.
Nemám prachy a dlužím, kam se podivám.
Počkej.
Za to, že nemáš peníze, za to já přece nemůžu.
Ne, neomlouvej se. Řikám, že to je dobrý.
Kdybys mně pučil litr nebo dva, tak by mě to píchlo.
- Něco bych ti pučit moh. - Jo?
To neni možný! - Co je?
- Nemám peněženku. - Řikám, byl to profesionál.
Když počkáš do večera, tak bych ti něco pučit moh.
To je moc dobře, že jste o tom s nikým nemluvil, Stanislave.
Upřímně řečeno, trochu jsem o Vás pochyboval.
Byla to přece jenom delší doba
a většina lidí dostane takové nutkání se někomu svěřit, vyzpovídat se.
Znáte to, jak se říká: , Tři mohou zachovat tajemství,
jsou-li dva z nich mrtví".
Ne, neznám. Ale chápete, co tím myslím.
a to je důležité, protože, jestli jste to někomu řekl,
tak bych vám ty peníze nemohl dát.
Rozumíte? Výborně.
Takže večer? - Večer.
- Hodí se Vám to? - Hodí.
- V osm v Holešovicích. Vyřídíme to, pořádek dělá přátele.
Aťuž je to konečně za námi, co říkáte, Stanislave?
- A kde v Holešovicích? - V dokách, třináct.
- V dokách, třináct, no dobrý. Budu tam.
- BudŤe tam přesně! - Budu tam přesně.
A přijdŤe sám. - Přijdu sám.
- Výborně.
Dík.
- Hele, co von je vlastně zač?
- V devadesátymdevátym jsem pro něj dělal jeden kšeft.
- Jakej kšeft?
Hele, nezlob se, to ti fakt nemůžu říct.
- Proč? - Protože bych nedostal ty peníze.
- Jaký peníze? - Za ty orly...
Ne, víc ti fakt neřeknu. - No, počkej...
když už si to nakous, tak to musíš říct.
- Co jsem nakousl? - Ale no, když něco nakousneš,
tak to musíš celý doříct.
- Když já nic nenakous. - Nakous!
- Nenakousl. - Ale nakous!
- Nenakous! A nech mě bejt!
Si to nech pro sebe, seš takovej sráč.
V devadesátymdevátym jsem pro něj dělal kšeft.
Jeli jsme na Slovensko...
Půlku mi vopravdu vodpustili za vzorný chování.
- A co budeš dělat ted?
- Ted´dostanu ty peníze.
A co s nima budeš dělat?
Vlastně ani nevím.
Možná trochu cestovat. Chtěl bych jet do Mexika-
podívat se na ty indiánský pyramidy.
Do Mexika?
Hele,
nechceš, abych ti s tím vyzvednutím peněz pomoh?
Vlastně ani ne. Já si to vyzvednu sám a ...
Ty dva litry ti samozřejmě pučim. - Jo, dík.
- Čau! - Čau!
Udělala jsem ti třezalkový. - Hm...
- Je uklidňující. - Já jsem klidnej.
- Brácho, ty si se zbláznil?
- Je dost bystrá. Většina dětí v jejím věku
se v takovéhle hře vůbec nezorientuje.
Víš, co to dá práce, uchránit je před tím vším?
Proč si myslíš, že doma nemáme televizi,
počítač, mikrovlnnou troubu a všechny tyhlety ostatní krámy?
- Proč?
- Nikolko, běž si hrát na zahradu!
Ty si klidně přijdeš na návštěvu a první, co uděláš,
je, že jí strčíš do ruky tohle.
Bud´klidná, to je jenom hra, rozvíjí logické myšlení.
Necháš pacienta, aby si hrál,
a podle toho poznáš, co je mu blízké.
To je možné,
ale mý děti nejsou tví pacienti a vychovávám je já.
A hlavně chci, aby byly samy sebou.
- To děláš správně.
Ale divila by ses, kolik je lidí, kteří naopak sami sebou být ani nechtějí.
To je jako epidemie.
Když bylo mistrovství světa ve fotbale, přivezli mi dva Beckhamy,
jednoho Zidaneho.
Před příjezdem papeže šestkrát Satan, dvakrát Ježíš Kristus.
- To myslíš vážně?
- Lidí, kteří se domnívají, že jsou určitou konkrétní historickou osobností,
je čím dál víc.
To je množství Napoleonů, Kleopater, Hitlerů, Leninů...
Zajímá tě to? - Jo.
Jak se to projevuje? - Začíná to tak nenápadně.
Barvité sny, nutkavé myšlenky,
samomluva, někdy i halucinace.
Toho si většinou nikdo ani nevšimne.
Pak se ale začnou převlékat.
Zpočátku tajně v soukromí a po čase,
když jejich přesvědčení překročí určitou hranici,
tak s tim musej na veřejnost.
Ale tím tě nechci unavovat.
A jak se má pan švagr? Co ta jeho vegetariánská prdírna?
Prosperuje?
To ty nikdy nepochopíš, protože seš masožrout.
Naštěstí lidí jako seš ty postupně ubývá.
A vy ty masožrouty nějak zabíjíte?
Stejně je pak nemůžete jíst.
Já vím, co si myslíš - že jíst maso je přirozené.
Dám ti takovej příklad:
Když budeš mít hlad
a já před tebe položím jezevčíka a mrkev,
co rozkrájíš?
- Jezevčíka.
To sem netušila, že seš takovej omezenej ignorant.
Klid, uklidni se!
Už nikdy mi neříkej, abych se uklidnila!
- Je v tobě nahromaděná energie, ta musí ven.
Zkus si vzít auto, jed´třeba do lesa a tam si zakřič.
- Vypadni! - Dám ti ňáký prášky.
Strč si je do zadku!
Udělalo by se ti líp.
Dětem ostatně taky.
Ahoj.
Vy mi ty peníze asi nenesete, co?
Proč myslíte?
Mě to tak napadlo.
Tomu nerozumim.
My jsme se přece dohodli a Vy ste všechny podmínky splnil.
Vysvětlete mi, proč bych Vám ty peníze neměl dát?
No ne, máte pravdu - to splnil.
Tak mi je teda dejte.
Tady jsou. Můžete si je přepočítat, prosím.
Spadla klec!
Trochu jsi se přepočítal frajírku, co?
No, co čumíš? Myslíš, že nic nevím?
Všecko vim! l to s těma ptákama...
Ty vole! To je ale úplně strašně jednoduchý tady si najít nějakýho
naivního chudáka, strčit ho do basy,
pak pak mu tady nastříhat nějaký papíry do obálky
a myslet si, že je všecko v pohodě!
Tak to teda neni, kamaráde!
Ty prachy mu navalíš, nebo ti z tvýho libovýho ksichtu nadělám segedák!
- Řekl jsem Vám, abyste přišel sám?
- Sám? To ... to si ani ňák ... nevyba ... nevybavuju.
- Ale von ... von je tady sám.
- Mně se zdá, že jste tady dva.
J-já sem šel vokolo. My se vůbec neznáme, vid´, Stando?
Stando? Vy jste řekl, Stando"?
- Ne. - Výborně.
Počkej! Ty jako myslíš, že jako peníze v tý obálce byly pravý?
Že to jako nebyly padělky?
Hlavně si myslim, žes tam neměl chodit. To si myslim.
Neblbni, dyťjsem ti zachránil život!
Tim si ted´nejsem tak úplně jistej.
- Počkej! - Co počkej?
Jako ... prostě ... to já ... No počkej!
- Jak počkej? - Počkej, počkej!
- Co počkej, počkej? - No, co počkej? - No říkám počkej!
- No, já slyšim, ale jaký počkej, počkej?
- No, jaký počkej? Říkám normálně počkej, normálně počkej!
- No, já čekám, čekám. - No tak čekej, čekej!
- No, já čekám. - No čekej, počkej, čekej!
No počkej! - No, já čekám!
- No, počkej, počkej!
Počkejte...
Nečum na mě, nebo ti useknu ruku!
Ta useknutá ruka,
to nebyl špatný nápad.
Dobrý den, policie. Jménem zákona, vydejte vůz!
Policie! Vylezte ven! - Co je...?
Pak Vám ho vrátíme. Nashle!
Proč vlastně hledáme ty houby v noci?
- Protože muchomůrka sebraná za úplňku nejlíp funguje.
- Aha.
- Víš, proč se ve školách učí, že muchomůrky jsou jedovatý?
- No. Protože jsou jedovatý.
- Omyl! Ve skutečnosti jsou halucinogenní.
- To jako, že nejsou jedovatý?
- Některý možná jsou trochu jedovatý, ale především jsou halucinogenní.
A to chceš jako sníst muchomůrku?
- Přesně tak.
- A není to nebezpečný?
Dobrodružství, který není nebezpečný, není dobrodružství.
V případě, že byste někdy znovu dostal chuť o mně kdekoliv
a s kýmkoliv hovořit,
vzpomeňte si na tuhle situaci.
Verstehen Sie?
Co říká?
Myslím, že to pochopil.
- Myslíte?
- Určitě.
Hasta la vista, baby.
Tak ho sundejte!
Vrazi!
Martino, pojd´sem!
Co budeme dělat?
Odlep mu tu tejpu!
Děkuju.
Kdo jste?
- Prosím Vás, rozvažte mě.
- Nejdřív nám řekněte, kdo vlastně jste!
Člověk, kterýho svázali a hodili do vody. Tak mě proboha rozvažte!
Andreo, co myslíš? Jaký lidi končej na dně přehrady?
Myslím, Martino, že lidi, který se do něčeho namočili.
Rozhodně jsou to většinou nějaký špatný lidi.
Pomoc! Pomoc!
Stando! Vydrž! Jdu za tebou!
Co to je za čaj?
To je normální houbovej čaj. - Aha.
- Co? Není dobrej? - Je, dobrej je.
Výbornej.
To si dělala sama? - Hm.
- Nemůže to zhnisat? - Nesmysl.
Vidělas, že sem tu jehlu nahříval nad zapalovačem, ne?
A neměl byste si tam dát tu niť?
Seš ňáká chytrá, holčičko...
Hele, kdo tady vlastně bydlí?
- To je chata mýho otce. - Houbovej, normální čaj. Jasně...
Hele, můžete nám říct, co se na tý hrázi vlastně stalo?
V současný chvíli ještě ne, narušilo by to průběh vyšetřování.
- Vy jste jako od policie?
- No, tak Standa ne, ale já jo.
V příštích osmačtyřiceti hodinách o tom nesmíte nikomu říct.
Jinak vše bude použito proti vám. Jasný?
Jasný.
A to mi teda řekněte, proč jste na něho tak blbě poslal to auto?
Kdyby to nebylo tak mělký, tak je tady váš kámoš dávno mrtvej.
- Martino? Jsi to ty? - Otec.
- Ahoj, strejdo. Je tady Martina a já.
- Holky, představte si, co se mi stalo.
Zastavil jsem nějakýmu chlápkovi, ten mě vytáh z auta a ujel.
Tak sem se rozhod, že to dojdu pěšky
a u přehrady jsem to auto zase našel.
Zapněte televizi, bude tam se mnou rozhovor.
Co se tady děje? Kdo to je?
Tohodle pána chtěli hodit svázanýho do přehrady
a my jsme ho vylovily.
Dobrý den, otče.
Kdo rozbil to okno?
To byl pán od policie, který ten případ řeší.
Asi ho něco napadlo a musel něco zařídit.
Myslím, že si budeme muset vážně pohovořit.
Ted´si hezky sedneme ke stolu
a tady ten pán nám všechno vysvětlí.
Vy jste ...
sympatický člověk.
Je na Vás spolehnutí a to se mi líbí.
Ale chtělo by to víc iniciativy,
vlastní invence.
Takže zítra večer.
třiadvaceti mrtvých a šedesátičtyřech těžce zraněných
Vážná nehoda se stala na pardubickém předměstí Jesničanka.
Šestatřicetiletý řidič přehlédl výstražné znamení na vlakovém přejezdu.
Nákladní vlak najel do jeho auta v plné rychlosti.
Hasiči pak do nočních hodin odstraňovali hrůzné následky.
- Můžete nám říct, jak, dnes již kultovní,
- Přejete si? - ... pořad, Načapám tě!" začal?
- Moment. - Vlastně mě to napadlo
při mé práci v rádiu.
Volali jsme různým lidem a snažili jsme se je na něčem nachytat. -
Načapat, jak se tak říká.
No, volal jsem třeba do nemocnice, že si chci nechat udělat vobřízku.
Nebo ... do restaurace, že jsem
přejel jelena, jestli by ho nechtěli koupit, a tak dále.
Později mě oslovila televize a já jsem do toho přidal další rozměr.
Někoho jsme si vyhlédli a instalovali jsme mu do bytu skrytou kameru.
Spousta lidí to považuje za nemorální.
Byly nějaké žaloby.
Ti lidé zřejmě nemají čisté svědomí.
A jejich žaloby ještě zvýšily naši sledovanost.
Podívejte se, nesmíte ten pořad brát tak vážně.
Je to jen zábava. Prostě lidem koukáme do soukromí
a občas tam nacházíme docela humorné věci.
Ostatně, uvědomte si, že každý,
kdo se dívá na naši soutěž,
nemůže být načapán, protože to vidí.
Takže, jak říkám,
nejlepší obrana proti nám,
je být s námi. - Hm.
Doufám, že se neurazíte, když řeknu, že mi přijde pokrytecké
odhalovat jen ty ostatní.
Jak by bylo Vám, kdyby někdo natočil
třeba vaší vlastní rodinu?
Vy jste neviděla, jak jsem natočil svou vlastní dceru?
To jsem samozřejmě viděla.
Ale jak by bylo Vám,
kdyby Vás třeba někdo natočil na nudistické pláži nebo tak něco?
Podívejte se, moje nahota není nic zajímavého.
Samozřejmě, že by mně to nevadilo.
Člověk se nesmí stydět za to, jaký opravdu je.
A já s tím vážně nemám problém.
Mě prostě nenačapáte.
Vidím, že jste přesvědčený o své pravdě,
ale odpovězte mi, prosím, upřímně na mou otázku:
Myslíte si, že to, co děláte, je správné?
V 16. století žil v Anglii filozof jménem Francis Bacon
a tento moudrý muž jednoho dne řekl:
, Člověk spíše věří tomu, co chce považovat za pravdivé,
protože nemá dost trpělivosti k objevování.
Zavrhuje věci nesnadné, jež jdou do větší hloubky,
protože je pyšný a nadutý.
A především odmítá věci paradoxní,
protože podléhá běžnému mínění."
Přesně tak.
Poslyšte, já Vám věřím, že umíte lítat.
Ale uvědomte si, že je mlha.
Když vzlítnete, tak nebudete moci přistát.
Já nechci přistát, já chci lítat.
Nestůj pod tou střechou, strejdo! Až skočí, tak na tebe spadne.
Holky, přineste nějakou síť, peřinu nebo něco. Nečumte tady!
Já neskočim.
Já poletím. Jako pták.
Jako dravec.
Jako orel!
Ty kreténe!
Dneska mi ukradli auto, rozbili okno
a ted´musím potkat takový hovado, jako seš ty.
Pane Bože, za co mě tak trestáš?
Co jsem komu udělal?
Jáááu!
Ruka!
Kdes byl?
Promiň, mám hodně práce.
Co to je?
- Rukavice.
- Na co?
To jsou rukavice, které jsou na rukavicích.
- Jsem unavený, dobrou noc. - Dneska je čtvrtek.
Mám přidat?
Ještě ne.
Co děti?
Dneska dějepis.
A konkrétně?
Druhá světová válka.
Už budu.
Já ne.
Promiň, omlouvám se.
Ještě než vodjedu do Mexika, udělám něco velkýho.
Něco, co změní život spoustě lidem.
A nevím co,
ale přichází to.
To je skvělý.
Cejtíš to?
Strome?
Kamaráde?
Ty, Ondřeji, víš, že seš vlastně docela sympatickej člověk?
- Jo? Dík.
Jo, aha! Hele, tak to si měl říct hned!
Ne, to není, jak myslíš.
Jenom mě napadlo, že bych ti to řek,
protože jsem měl pocit,
že se s tebou nikdo nebaví, že vlastně nejsi sympatickej.
Jenom sem tě chtěl tak potěšit.
Hele, nemusíš říkat všechno, co si myslíš.
A jo, to mě nenapadlo. To je dobrý.
Nemusím říkat,
co si myslím. To je fakt.
Před chvíli jsem seděl ve vězení,
ted´sedím tady, s váma.
- Sedíte tady, a vlastně ste mohl být mrtvej.
Vrazi.
Klidně mi tykej.
- Sedíš tady a vlastně ste mohl být mrtvej.
Vrazi.
No tak bych byl mrtvej. - To by Vám jako nevadilo? Nebo co?
- Tak to by mi asi vadilo, ale co bych moh dělat, kdybych byl mrtvej?
- Hmm, to je pravda.
Pak byste se narodil třeba jako pták a moh byste lítat.
Nebo by mě někdo propašoval v nákladáku v kleci jako kuře.
- Cože? - Musíš jim říct, co se stalo.
V "99 jsem dělal jeden kšeft.
hudba
hluk davu
To je teda svinstvo, nechat zavřít do vězení nevinnýho.
Svoje peníze musíš dostat zpátky.
- No počkej! Nebejt tebe, tak je dávno mám.
- Počkej... - Nejde jenom o peníze.
- Tak to je snad jasný, že nejde jenom o peníze.
A o co teda podle tebe jde? - O spravedlnost.
- No tak to je jasný, že jde o spravedlnost.
- Zjistíme, co se skrývá za pašováním dravých ptáků.
Přísahejme na tuto svíčku, že do toho půjdeme všichni čtyři.
- Tak moment!
Přísahejme na TUTO svíčku,
že do toho půjdeme všichni čtyři!
- Opakujte po mně:
Přísahám na tuto svíčku,
- Přísahám na tuto svíčku,
- Přísahám na TUTO svíčku,
- ... že vypátrám tajemství dravých ptáků ...
- ... ve spojení s těmito čtyřmi bytostmi.
- Andreou. - Andreou.
- Ondřejem. - Ondřejem.
- Martinou. - Martinou.
- Standou. - Standou.
Jo, volal ti nějakej pán.
Představil se jako Brousek, nebo tak nějak a ...
Říkal něco v tom smyslu, že, medvěd je připraven".
- Cože? - Medvěd že je připraven.
Já tomu taky nerozumím.
- Jo, aha, pan Berousek.
Tak takhle je to!
, Medvěd že je připraven", to se povedlo.
To je dobré.
Nechceš mně to vysvětlit, s tím medvědem?
Jistě., Medvěd je připraven" znamená ...
vlastně ...
jako ...
- Jako co?
- No víš, nechtěl jsem ti to říkat.
Připadá mi to takové trapné -
chlubit se, ale upřímně řečeno,
, medvěd je připraven" znamená, že medvěd je připraven ...
na kostýmní zkoušku.
- Cože?
- Seznámil jsem se s panem Berouskem, majitelem toho cirkusu.
A on mne požádal o sponzoring. Takže ted´sponzorujeme medvěda.
Malého chlupáče. Tedy konkrétně, kostým pro medvěda
v jednom takovém veselém, ale hodně veselém výstupu.
Už jsem se byl podívat, jezdí na kole, má takové modré kalhotky, kraťásky ...
Zbláznil si se?
Sponzorovat lidi, kteří zavírají zvířata do klecí a pak je cvičí?
- Nesponzoruju ty lidi, ale toho medvěda.
Ostatně, chtěl jsem se tě zeptat, nevíš kam zmizelo vlečné lano?
Ztratilo se mi z auta.
- Ne. Nevíš, co bych já dělala s vlečným lanem?
Promiň.
- Mami, já bych chtěl vidět toho medvěda v šatech.
- Vidíš, co jsi způsobil? - Omlouvám se.
Ale Davídku, to by se ti nelíbilo.
V cirkuse jsou nešťastná zvířátka a zlí lidé, kteří je trápí.
- Já bych ten cirkus chtěla vidět.
Ne.
Já vím, že máš tu ručičku.
Jsou to dveře 206. - To vím taky.
- Neřekneš mi, co chceš říct? - To nech na mně, hlavně se uklidni!
- Myslela jsem, že jsme tým. - No, tak se uklidni!
klepe
V klidu, jo!
Co to je?
- Nech toho! - Přejete si?
No ... my jsme se chtěli zeptat ...
Nevíte, kde je tady toaleta?
- Vrátnice? Myslím, že tu máme neohlášené hosty.
- Počkejte! - Pojd!
- Dělej! Zdrhej! Počkej, výtah!
- Tady někde to bylo. - Víš to jistě?
- Jistě to nevím, ale maximálně 300 metrů.
To snad ujdeš, ne?
- Co vlastně dělají tvoji rodiče?
- Máma umřela, ještě když jsem byl malej.
Promiň. A táta?
- Táta pracuje v divadle. - A jako co?
- Já ani nevím jako co. My se moc nevídáme.
Jako herec nebo tak něco.
- Tak táta je herec, a ty se ani nejdeš podívat na jeho představení?
- Se mi nějak nechce.
Ale ty s tvým tátou taky zrovna moc nekomunikuješ, jsem si všim.
Ty to nevíš?
Já myslela, že už to viděl opravdu každej.
- Co jsem jako měl vidět? - Ale to je jedno.
Už tam budem?
- No, už tam skoro jsme.
Tamhle někde to musí bejt. Jo!
- Tamhle, jak je ten další barák. - Jakej?
- Tamhle, jak stojí ten pán s tím malým pejskem.
- Jo, s malým pejskem? - No, s tím pudlíkem.
Martino?
- Budova je hlídaná kamerama.
Přísný utajení. Vrátnej je profík.
- Máte něco konkrétního? - Co tím myslíš?
- Jako něco hmatatelnýho.
- Tak to nic.
A máte vy něco konkrétního?
- Konkrétního nic, spíš hmatatelnýho.
- Jo, takže taky nic. - Vždyťvy taky nic.
- Vždyťti říkám, nebylo to jednoduchý. Lstí projdem vrátnicí,
obtížně najdem dveře - Restaurace , Magická zahrada, s.r.o.".
Uvnitř sekretářka ve střehu. - Počkej, jaká restaurace?
- Ale ne restaurace! Nápis na dveřích -, Restaurace"
- No právě. Proč je tam ten nápis -, Restaurace"?
- No právě. - Asi má nějakou restauraci,
která se takhle jmenuje a tohle je kancelář k tý restauraci.
- Tak tady to není.
- Restaurace Magická zahrada, Národní 6, Praha 1.
- Jdeme!
- Takhle tam jít nemůžete. Vždyť si myslí, že jste mrtví.
- Víte, co by bylo, kdyby vás poznali?
- To by bylo blbý. - To jo.
- Měl bych takovej nápad.
- A na co to potřebujete? - No potřebujeme to ... vlastně ...
- Na maškarní ples to potřebujeme. - Na takovej civilní maškarní bál.
- Hlavně aby nebylo poznat, že jsme to my.
- Vy jste ale divný.
Já, když byl ve vašem věku, tak jsem chodil trsat,
ale nepřevlíkal jsem se za ženskou. - Proč zrovna za ženskou?
- No, tati, tak máš teda něco? My nemáme moc času.
- Ty si ted´po svých můžeš odejít.
Jestli se podezíravě zas vrátíš a budeš slídit, co zamýšlím dál,
Bůh je můj svědek, zpřelámu ti hnáty!
Budeš své kosti sbírat po zemi.
Doba i já jsme stejně posedlí. Jsme neúprosní, zdivočeli jsme
jak moře v bouři, jak hladová zvěř!
- Shakespeare, Romeo! - Super.
Drahá! Jsi nezkušená husička.
A levné slovo draze zaplatíš.
- Tati, nepřeháněj. - Zapiš si za uši několikrát:
Neříkej, co si myslíš. Mysli na to, co děláš,
ale nedělej, co myslíš. Přátelé prověřuj -
ty prověřené obručí z ocele si připni k srdci.
Leč nepodávej ruku na potkání
a drzé floutky drž si od těla.
Když nevyhneš se rvačce, rvi se tak, že všichni rváči
vyhnou se pak tobě.
Ber každou radu, žádnou nedávej.
Na šatech nešetři a oblékej se draze,
vkusně, ne však výstředně,
vždyťpodle šatů poznáš člověka.
A především -
bud´vždycky věrný sobě,
z čehož pak jasně, jak den z noci plyne,
že nikoho sám nezradíš.
Polonius z Hamleta, taky Shakespeare.
Něco vám z toho bude, ne?
Tak s tímhle chlapem to máme v kapse.
hudba
Dýcháme a s nádechem nahoru,
ruce otevřeme
a hezky zapérujeme.
Na jednu stranu, pořádně do kolen!
David si otevře učebnici fyziky
a Nikol nám zatím na tabuli nakreslí,
třeba to, na co ted´nejvíc myslí.
- Mami, já tu učebnici nemůžu najít.
- Podívej se pořádně!
- No fakt, není tady.
- Ukaž!
Nikol, neviděla jsi tu učebnici?
Ted´to nebudeme řešit.
Probereme si něco jiného.
Davide, o čem by ses nejraději něco dozvěděl?
- O poštolce. - Výborně.
Jak se říká nauce o ptácích?
- Ornitologie.
- Správně, Nikol.
Davide, vyhledej kapitolu, Ptáci"!
Ornitologie zkoumá život ptáků.
- Tady chybí poštolka. - Ukaž!
Kdo to udělal? Okamžitě mi řekněte, kdo to vytrhl,
nebo budete po škole!
- Seznam hostů na dnešní večer. - Děkuji.
- Máte vybráno? - Já bych si dala nějaké bílé maso.
Máte rybu nebo kuře?
- Pouze sojové maso, široký výběr salátů a zeleninových specialit.
- Aha! Jeden můj známý mi doporučil, že zde děláte výborné kuře.
- To musí být nějaký omyl. Maso jsme zde nikdy neměli.
- A o orlovi jste taky nikdy nic neslyšel, že jo?
- Co prosím? - Já si dám čočkovou polévku.
- Já taky. - Mně taky jednu.
- A Vy si přejete?
- Já si dám kofolu.
- Třikrát čočková a jedna kofola.
- To je zajímavý.
- Nechápu, co je na čočkové polívce tak zajímavýho?
- Stando, tys říkal, že jsi vezl kuřata a mezi nima byli orli?
- No, to je pravda.
- Proč jsi vezl pro vegetariánskou restauraci orly mezi kuřatama?
- Já už to nemůžu poslouchat.
No to tady budeme jenom sedět a čumět?
- Počkej. Si o tom povídáme, to je důležitý.
- Tak i ty seš proti mně, jo? - Co blbneš?
Tady holky se nám snažej pomoct, tak je nech!
Přátelé prověřuj.
Ty prověřené obručí z ocele si připni k srdci.
- Drzé floutky drž si od těla!
- Kluci, neblbněte! - Drahá,
jsi ...
Husičko.
Tomu už definitivně hráblo.
Jdu radši za ním.
Co je? Seš normální?
- Tak já celou dobu rozjíždím akci.
Plánuju věci. Profesionálně.
Hodlám postupovat chirurgicky.
Kdyby aspoň ta Andrea neměla tak vykulený oči.
- Jaký vykulený oči?
Co hledáte?
- Nevíte, kde jsou tady toalety?
- Ty jste minuli.
- Děkujem.
Myslíš, že nás poznal?
- Určitě ne, ty masky jsou dokonalý.
- Myslíš? - Kam asi vedou ty schody?
- Asi do sklepa, ne? - Správně.
A to se mi nezdá.
- Co chceš dělat? - Jednat.
Srovnejme si čas.
Přesně za dvacet minut se sejdeme u stolu.
- Nemám hodinky.
- Dobře, tak za patnáct.
Jaká je? - Čočková.
- Kde je Ondra? - Bude tu za dvacet minut.
- Za dvacet minut? - Vlastně za patnáct.
- No nic, tak počkáme.
Nepočkáme. Zaplatíme!
- Jste si jistý, že to byli oni? - Za to bych dal ruku do ohně.
Tak je najděte!
- Zaplatíme asi až příště. Mizíme!
bouchá na dveře
Když to neoznámíme a oni ho zabijou,
tak si to budeme do smrti vyčítat.
Dobře, ale půjdu tam já.
Přece jenom mám v jednání s policií určitý zkušenosti.
Vím, jak se na ně musí.
- Upřímně řečeno, vůbec nerozumím tomu, co se mi snažíte sdělit.
- Podívejte se, říkám to snad dost jasně.
Vegetariánská restaurace, v ní jídlo pro vegetariány.
A najednou, hula hop, orli mezi kuřatama.
Dobře, říkáte si, co to s tím má společnýho, co je na tom divnýho?
Jenže proč mě teda chtěli hodit do tý přehrady?
A Ondřej? Čekáme dvacet minut,
teda vlastně patnáct, protože nemám hodinky,
ve výsledku je to ale třicet minut, a Ondřej nikde.
- Pozor, pane Mareš, pozor!
Nehrajte si se zákonem, to není hračka pro malé děti.
Uvědomte si laskavě, že náš čas je drahocenný!
Tady řešíme opravdové kriminální případy.
Takže žerty stranou!
Máte nějaké důkazy?
- To nemám. - Tak vidíte.
Když chcete něco dokázat, musíte něco předložit.
Třeba nějaké fotografie nebo tak něco...
- No tak jestli je to všechno, tak já bych šel.
- No moment, moment... - Na shledanou.
Chápeš co dělá? Já to zvednu.
To je fakt kretén.
hudba
Stop! Upřímně řečeno, pořád to není ono.
Zkuste něco slavnostnějšího,
aby to bylo vznešené ale zároveň dynamické.
hrají
Stop!
Pořád to není ono.
- To už můžem rovnou hrát tohle.
hrají nacistický pochod
Stop! Výborně! To je ono, můžete jít.
Nikolko, proč ta panenka nemá ručičku?
- Tys ji utrhla? - Ne.
- Tak kde je ta ručička? - Nevím.
- Stalo se něco? - Nestalo.
hudba
Karle!
To snad není možný!
- Tys o tom věděl?
- Něco jsem zaslechl, ale nevěděl jsem, že to bude takhle nahrubo.
Co budeme dělat?
- Tak pojdŤe, kamarádíčkové, mám černej pásek v karate.
Co je? Ples se nekoná?
- Zapomněl jsem tě poprosit, abys mi na ten ples půjčil foťák.
- Mám ho doma. - Aha. Tak to je blbý.
- Chceš si pro něj dojít? - Ta je tvoje?
- To je nás všech. Točíme si různý věci, pracovní výstupy a tak.
Dej pozor, aťněco nesmažeš! - Bud´v klidu!
- Načapal jsem vás, jak lžete, jak se hádáte,
- Hele, to je otec Martiny.
- Tý, co byla dneska u nás? - No, tý zrzavý.
- A ted´se podívejte na nejúspěšnější , načapávku" v historii naší soutěže!
Vítám vás v, Načapám tě"!
Já ted´vytočím její číslo a pozvu ji na rande.
Uvidíme, jestli se dcerunce zapalujou lýtka.
zvoní telefon
No to je Martina! Ale nějaká o dost mladší tady.
Jsem ji načapal, jak nezvedá telefon. Zkusíme to ještě jednou.
zvoní telefon
- Ty s ní chodíš?
- Vlastně jo.
Chodím.
Šikovná holka.
Dobře sis vybral.
Děláš mi radost.
- No tak jsem ho praštil a on se hned sunul k zemi,
až mě to samotnýho překvapilo.
- Hoši, nechte nás chvilku o samotě!
Tak, pane Koníček, začneme třeba ...
Jak jste se sem dostal a co tady děláte?
- Řeknu ti to asi takhle: Polib si prdel, amatére!
Víš vůbec, s kým mluvíš?
Myslíš, že se zaleknu takovýho sráče, jako seš ty?
hlasitě se směje
Dále!
Jednoho mám.
- Kterýho? - Toho, co vyskočil z auta.
- Kde je? - V mrazáku.
- Upřímně řečeno, to jste mě překvapil.
- Co s ním mám dělat?
Nečum na mě!
Jestli si myslíš, že tady zamáváš sekáčkem,
a já ti všechno vysypu, tak jsi na špatný adrese.
Zbytek svýho posranýho života budeš litovat týhle chvíle!
hudba
Jsem hoden takového úkolu?
Ano, jsem toho hoden.
hudba
Ondřeji?
A jak jsi věděla, kolik cihel bude potřeba dát do toho kufru,
aby se David vyzvedl až ke stropu?
- To jsem spočítala. - Spočítala.
A tenhle systém toho uchycení, na ten jsi, Nikolko, přišla sama?
- Někdo ti poradil? - To bylo v učebnici.
- Vjaké učebnici? - Fyziky.
Ale vy fyziku ještě s maminkou neprobíráte.
- To bylo v Davidově učebnici. - Aha.
Dobře, Nikolko, běž na chvilku vedle, já si ted´promluvím s maminkou.
- Nedotýkej se ho! - Bud´klidná.
Já myslím, že to není tak zlé. Davide, běž na chvilku tam!
Podívej na to, jak je bystrá. Tohle důmyslné uchycení...
Nebo tady, to je vlastně jednoduchá páka, dvojnásobná kladka.
Použila některé prvky mechaniky, které se využívaly při stavbách pyramid.
To je geniální dítě. - Co to meleš?
Vždyťje to normální vrah. - Já bych se na to nedíval tak přísně.
- Já se na to dívám přísně?
- Máš Davida ráda, to je přirozené.
A co televize? Nedívá se Nikolka občas na televizi?
- Víš, že televizi nemáme. - Promiň, to jsem zapomněl.
Ale možná je to škoda.
Děti obrazovku potřebují jako další komunikační zdroj.
Je to jejich spojnice se světem,
přirozená spojnice, stejně jako otec nebo matka.
- Tak moje dcera se pokusí zabít mého syna, a ty mi poradíš,
abych koupila televizi. - No.
Děláš si prdel?
Mám tady v šuplíku ty prášky, co jsem ti dal.
Už jsi je dobrala?
To tě zklidní. - Tady?
- Tam.
hudba- nacistický pochod
Význam našich setkání
bude možná v plném rozsahu rozpoznán až po mnoha staletích.
Ale jedno vím již dnes.
Člověk, který nemá dost odvahy a trpělivosti k objevování
a zavrhuje věci nesnadné, jež jdou do větší hloubky,
a především člověk, který odmítá věci paradoxní,
se stává bytostí stagnující,
bránící se přirozenému vývoji.
Bytostí statickou,
degenerující, která se krčí někde v koutě tmavé místnosti, místo toho,
aby se rozeběhla.
Ale co rozeběhla? Rozlétla se po obloze
a hltala plnými doušky z číše nepoznaného.
Abychom se společně odlepili od země
vzhůru k obloze, nesmíme se bát.
Je třeba obětí a my musíme být připraveni je podstoupit.
mluví německy
Jeden z nás musí povstat a vzít na sebe plnou odpovědnost.
Rozhodnout, co je správné, a co správné není.
Kladu-li si otázku
, Jsem hoden takového úkolu?", pak si zároveň na ni musím odpovědět.
německy
Ano, jsem toho hoden!
pokračuje německy
Když vás, naplněn pocitem nejvyššího štěstí, pozoruji,
pak vím: můj životní boj nebyl bojován nadarmo,
mé dílo nebylo nadarmo konáno.
- Pusťte mě dovnitř...
- Dnes jsem osobně
připravil něco mimořádného.
- Promiňte, omlouvám se. - Okamžitě mě tam pusťte!
- Co tady děláš? A ještě k tomu s dětma.
- Promiň, ale já už to prostě nemůžu zvládnout.
- Co nemůžeš zvládnout? Dvě děti doma nebo co?
Tak co se děje? Vysvětli mi to! - Nic se neděje.
Jenom David se převléká do holčičího oblečení.
Bere ho Nikolce. Punčošky, spodní prádlo a tak.
Ona ... nákres na tabuli, vlečné lano ...
Chtěla ho zabít, svého bratra Davida a málem se jí to podařilo.
- Výborně, takže je všechno v pořádku.
- Jak v pořádku?
- To nic, to bude gut, meine Liebe.
pokračuje německy
hudba
řinčení nádobí a rány
Zdeňku!
- Ano?
- Chtěl jsem Vám říct jenom, že jsem to tady celý natočil na videokameru
a že se to ted´všichni dozvědí.
- No a co?
- No nic, jen to tady nemusíte zapalovat,
když je to natočený.
- Když jsem byl malý,
nesnášel jsem špenát.
Maminka mi říkala, aťho jím, že je zdravý,
že obsahuje spoustu železa.
Nedávno jsem se dočetl, že vědci udělali ve výzkumu chybu
a spletli desetinnou čárku.
Špenát má stejně železa jako kterákoliv jiná zelenina.
- To je možný, ale ted´to všichni uvidí, co se tady dělo.
Co jste tady dělali. Že jste se sem chodili schovávat a jedli ta zvířata.
A to je dobře, že to uvidí. - Víc špenátu, víc železa.
- Pustíme to v televizi a lidi se na to budou koukat...
Budou Vás napodobovat, to není dobrý.
- Dobrý to je, ale neobsahuje to tolik železa.
Kupříkladu taková brambora, nebo cibule, obsahuje železa víc.
- Ale co vím určitě, že ...
jíst lidi není správný.
- Myslíte? - To vím určitě.
hudba
Stando, co tady děláš?
Proč jsi to zapálil?
Zdrháme!
Proboha, jak to mám pustit, když ani nevím, co na tom je?
- Tati!
Dlužíš mi to!
- Založ to! - Co?
- Založ to, ti říkám!
Vítám vás v, Načapám tě".
V dnešní době je velmi těžké určit, co je správné a co není.
To, co nedávno bylo nepředstavitelné,
se dnes považuje za normální.
To, co bylo ošklivé, může být dnes ideálem krásy.
Proto se snažím ukázat věci takové, jaké jsou.
A i když to někdy může být nepříjemné
a bolestné,
zvlášťjde-li o vlastní rodinu,
tak mně i vám to dává možnost
možnost zamyslet se
a udělat si vlastní názor na svět, ve kterém žijeme.
Prostě moje dcera za mnou po dlouhých letech přišla právě dnes.
Přinesla mi kazetu,
kterou tajně natočil její kamarád Standa na nějaké podivné seanci.
A poprosila mě, zda-li bych ji nemohl pustit.
- Dokázala to! Ona to dokázala!
Přestaňte pracovat a dávejte pozor!
Od malička jsem měl smůlu ve všem, co jsem dělal.
Nemám peníze, nemám kde bydlet, nemám holku, nemám nic.
Nic, na čem by mi záleželo, co bych měl rád.
Vždyťvy asi taky neděláte zrovna to, po čem jste toužili,
a nežijete život, jakej jste chtěli žít.
Jenže mně a jedný holce se ted´podařilo udělat něco, co můj život změní.
Něco, co odhalí pravdu! A možná ... možná to pomůže i vám.
No tak zvedněte hlavu a koukejte se na tu pitomou televizi!
- ... a proto jsem jí slíbil, že to pustím.
Protože jí to dlužím.
Tak se na to podívejte!
píseň
Někdy v ní můžete vidět zlé věci, ale ...
když budete přemýšlet a ...
na všechno, co uvidíte, si uděláte objektivní,
ale hlavně svůj názor, tak ...
může být pro vás užitečná.
Pro vás osobně.
Rozumíte? - Ne.
pokračuje píseň
Nevadí ti, že máš tak vykulený oči?
- Mně ne, tobě jo?
- Mně jo.
Ale zase máš pěknej hlas.
- Dík. - Není zač.
pokračuje píseň
Nemůžete to někdo přepnout?
To je sladký...
Ty lidi tě podvedli a ty jim to musíš vrátit.
Dneska je svět plnej lidí, který si myslej,
že jim všechno projde.
Ukaž těm grázlům,
že si nenecháš srát na hlavu!
hudba
Ahoj. - Ahoj.
- Já bych se ti chtěl vlastně omluvit, já ...
Ale nemám proč.
Já jsem to s tím pejskem viděl,
ale až potom,
takže vlastně promiň,
ale nic se nestalo...
- Já vím, že to spoustě lidí přišlo nechutný,
že oni něco takovýho nedělají,
ale já jsem to proste chtěla udělat, tak jsem to udělala.
A jenom kvůli tomu, že mě můj hráblej táta natočil, to dělat nepřestanu.
Já jsem ti vlastně přišla říct,
že seš mi sympatickej.
A až tě pustěj, tak mi zavolej.
Jestli teda chceš.
- No. Jasně. Tak jo.
Zavolám.
hudba