Hej.
Hej!
Promiňte! Omlouvám se!
To je v pořádku. Nic vám neudělám.
- Co chcete? - Já myslel, že...
Co?
Nevím.
Pomoc! Pomoc!
Stůjte!
Co? Co je?
V pořádku. Pojď sem.
Neboj se. Uklidni se. Všechno bude v pohodě.
Co tam bylo?
Moment, zkouším to pochopit.
- Z čeho máte strach? - Dejte mi chvilku!
Kolik lidí tu vůbec je?
Poslouchejte. Nemůžeme tu tak šmejdit.
Proč ne?
Jsou tu pasti.
Jaké pasti?
Nástražné.
Díval jsem se dolů a něco mi málem useklo hlavu.
Do prkýnka.
Do prkýnka, zatraceně.
Jste v pořádku?
Pane?
Worthe!
Neboj se.
- Praštil jsem se do hlavy. - Ukažte.
Nebojte se, jsem doktorka.
Není to zlé.
Co to sakra děláte?
Hej, staříku, slyšel jste mě?
Detektory pohybu zabudované ve stěnách.
Nejsou vidět.
Bože! Bože! Bože!
Počkejte. Na chvilku se zkusme uklidnit.
Pamatujete si, jak jste se sem dostali?
Pirohy.
Večeřela jsem. Pirohy. Sýr a brambory.
Šla jsem si pro zakysanou smetanu a pak...
už nevím.
A ty? Leaven?
Já...
Šla jsem do postele a...
A co vy?
Já se probral tady.
Uprostřed noci.
Jako v Chile. Přijdou vždycky v noci.
Kdo?
Tuhle hrůznost mohla postavit jenom vláda.
Za tímhle není vláda.
- Tak kdo? - To nevím.
Vetřelci.
Prosím, už tak jsme vystrašení.
Vetřelce zatím vynechejme a soustřeďme se na to, co víme.
Máma se zblázní.
Rennesi?
Prostě tam nebudu. Zblázní se.
Co ty, Rennesi?
Postáváním nevyřešíme ani hovno.
Jdu po přímce, dokud nenarazím na konec.
Dobře, s tím souhlasím.
Neměli bychom počkat?
- Na co? - Kdyby někdo přišel.
- Nikdo nepřijde. - Poslouchejte.
Je tu cesta dovnitř, musí tu být i cesta ven.
Vyhneme se pastem díky botě.
Jsi Hollowayová? Co říkáš? Najdeme východ?
Fajn.
A co ty?
- Nemůže to být tak snadné. - To ani nebude.
Jen se rozhlédněte. Pořádně se podívejte.
Protože ono se to asi dívá na nás.
Já se chci probudit.
Leaven. To zvládneme.
Jenom se musíme uklidnit a spolupracovat jako tým.
Spousta lidí nás bude hledat.
Jsem polda, víš?
- Jsi polda? - Jo.
Dostanu tě odsud. Slibuju.
Musíš držet se mnou.
Dobře.
Házej botu.
Čisto.
Tohle znělo blíž.
Je to mechanické. Ozývá se to pravidelně.
Možná je to ventilační systém.
- Žádný tu není. - To je fakt, peču se.
Co je to?
Sériová čísla?
Čísla místností. Každá místnost má své číslo.
No super.
Takže je tu jen 566 400 000 místností.
To snad ne.
Bez jídla a vody máme tři dny,
než budeme příliš slabí.
Dají nám přece najíst, ne?
Hollowayová.
Máme tu horko, stres, fyzickou námahu, což znamená dehydrataci,
migrénu, závrať, dezorientaci, zhoršenou funkci mozku.
Nakonec začne tělo stravovat samo sebe.
Cucejte to.
Podporuje to tvorbu slin.
- Co je? - Vzduch mi připadá suchý.
- Past? - Molekulární chemický senzor.
- Proč to nespustila ta bota? - Bota není živá.
Zaznamenává sirovodík vyplavovaný kůží.
Jak to, že toho víš tolik o senzorech, Rennesi?
„Ren“, ne „Rens“.
Je to francouzsky.
Jo, jsi Francouz. Ptám se...
Rennes.
Odborník na senzory, věk by seděl.
Nemůžu tomu uvěřit.
Tohle je Střízlík.
Co?
Je Střízlík. Ptáček z Atticy. Uletěl z šesti hlavních vězení.
Ze sedmi.
Děláš si srandu, že?
Dostaneš nás ven?
Možná.
Mistr úniků.
Jo, hotovej Harry Houdini.
Vleču se s vámi jen proto, že potřebuju vaše boty.
Dejte se do kupy, jinak mizím.
Už žádné žvanění.
Žádné dohadování.
O ničem nedumejte, dokud to nemáte před nosem.
To je ten největší úkol.
Zachraňte se sami před sebou.
Merde.
Vytáhneme ho!
Proboha!
Bylo to elektrochemické nebo tak, ne?
A jemu to ušlo.
Střízlík. To je senzační!
To je kurva senzační!
Tak jo.
Musíme to přehodnotit.
Přemýšlím o tom pořád dokola.
Proč by sem zavřeli nevinné lidi?
Má to být trest?
Neudělala jsem nic, čím bych si to zasloužila.
Všechno to hoďte za hlavu.
Nejsou tu vidět souvislosti, tak je nezkoumej.
Nevymýšlejte složitosti. Dumejte nad tím, co máte před nosem.
To říkal on.
Začneme námi.
Máme mistra úniků a poldu. To musí mít nějaký důvod.
Ty jsi doktorka, Hollowayová. Máš nějakou funkci, nějaký smysl, ne?
Ne. Jen si říkám proč já
a ne jeden z těch deseti milionů dalších doktorů.
Leaven, a co ty?
Nic.
Prostě chodím do školy. Bavím se s kamarády.
- A dál? - Nic víc není.
Mám normální rodiče, bydlím s nimi. Jsem šedá myš.
Musíme si položit ty důležité otázky.
Co to chce? Co si to myslí?
Jeden mimo, čtyři zbývají.
A jaký máš smysl ty, Worthe?
To si taky často říkám.
Jsem obyčejný chlap.
Pracuju v kanceláři. Dělám kancelářské věci.
Nepřekypoval jsem joie de vivre, než jsem se ocitl tady.
Život je celkově na pytel.
Takový přístup nesnáším.
Ale má pravdu.
A jaký je tvůj smysl, Quentine?
Tři děti.
Ještě nejsem smířený.
Za každou cenu se dostanu ven. Odtud beru svou sílu.
Najděte tu svou, kde můžete.
Pro Krista, pro co žiješ?
Nemáš ženu nebo holku nebo tak něco?
Ne. Ale mám hezkou sbírku pornografie.
Moc pěkné.
Já taky nikoho nemám, ale nevzdávám se. Jsem nasraná!
Vnikli do našich domovů!
Svlékli nás donaha. Vzali mi prsteny, vzali mi...
můj ametyst.
Chci vědět, kdo za to může.
Leaven.
Co ty tvoje brýle?
- Nepotřebuješ je? - Jsou na čtení.
Sebrali jí všechny šperky, ale brýle ti museli nasadit.
Pokud nic není náhoda, proč jsou tady?
Leaven. Co studuješ ve škole?
Matematiku?
Co můžou znamenat?
149.
Prvočísla.
- Jak to, že jsem to neviděla! - A co?
Vypadá to, že když jsou tu prvočísla,
tak je v místnosti past.
Dobře.
645, 645. To není prvočíslo.
372, ne.
649...
Jasně, 11 krát 59. Taky není prvočíslo.
Je to bezpečné.
Počkat, počkat.
Jak to můžeš předpokládat podle jedné pasti?
Taky že ne. Ta spalovna měla prvočíslo, 083.
Molekulární chemická past měla 137, ta s kyselinou 149.
- Ty si to všechno pamatuješ? - Mám na to nadání.
Leaven, ty úžasná vědátorko.
Hoď botu.
- Dobře, z cesty. - Mozek má přednost před krásou.
Bezpečno. Bezpečno!
Prvočísla! Prvočísla!
Jak dlouho už tu jsme?
Devět nebo deset hodin.
Jak to víš?
Podle strniště.
Jako poslední si pamatuju, že se holím.
To jsem zmeškala snídani. Nebo oběd, nebo co.
Jen se neboj. Na večeři budu doma.
Když se odsud dostaneme, uvařím ti ji.
Tak platí.
Vedeš si dobře.
Potřebuju si zakouřit. Vykouřila bych špačka z chodníku.
Hollowayová, dej se trochu dohromady.
Hýbeme se. Daří se nám.
Dobře.
Máš pravdu. Přestala jsem kouřit před pár lety.
Musím se něčím zaměstnat.
Tak něco povídej.
Co jsi vůbec za doktorku?
Za jakou se neplatí.
Jasně, kecat, kecat.
No tak, nahoď něco.
- Co tvoje drobotina? - Fajn.
Máme tři kluky. Devět, sedm a pět let.
Proboha. Chudák ženská. To bych nepřežila.
Jo, to ona taky ne.
Není mrtvá, nežijeme spolu.
Promiň, mně tlachání nejde.
- Tohle nejsou prvočísla. - Dobře, můžeme.
Pardon, promiň.
Mohl bys mi trochu pomoct, kámo.
Ne, nemohl.
Tady je taky past.
Musíme se vrátit?
Ještě ne.
Ale ne.
Přečti mi je.
- Jsi snad jeho věšák? - Ale prosím tě!
Je to zaseklé.
Pozor!
Tahle místnost je zelená.
Hollowayová?
Nazdárek.
Tahle místnost je zelená.
Ano, je.
Chci jít zpátky do té modré.
Je v šoku, nebo co?
Asi je mentálně postižený.
Líbí se mi ta modrá.
Ježíši Kriste.
Málem mi zlomil vaz.
Hej, jsi tady sám? Mám tě držet za ruku, zlato?
Napřed máslo, pak med, Kazane. Napřed máslo, pak med...
- Jak mohl přežít? - Chci jít zpátky do modré místnosti.
Takových je tu hodně. Brzy zase nějakou najdeme.
Tohle je strašně divné.
Tak se starej o ta čísla.
Běžte, já na něj dohlédnu.
Očividně bezpečné, když mi skoro spadl na hlavu.
Co kdybychom se šli projít... Kazane?
Chceš se projít?
Quentine?
Nenuťme ho hned teď ke šplhání.
Hollowayová...
Hollowayová.
Mohli nás odvézt až do Nového Mexika?
Co to meleš, Hollowayová?
Mluvím o tom, kde se dá schovat něco tak velkého?
Je aspoň k něčemu.
Promiň, že ti beru ideály,
ale vůbec netušíš, do čeho jdou tvoje daně.
Bezplatným doktorům?
Jen vojenský průmyslový komplex má prachy
na něco tak velkého.
Hollowayová, co je vojenský průmyslový komplex?
Byla jsi tam někdy? Tohle to určitě není.
Jak bys to mohl vědět?
Co si myslíš, že je to za lidi? Jsou jako já.
Mají větší stoly, ale ne práci.
Nekují pikle, kupují si lodě.
Ne, tohle místo je... Pamatujete si Scaramanga?
Padouch v Muži se zlatou zbraní.
Je to pro pobavení zvrhlého boháče.
To si fakt myslíš?
Čisto.
Dobře. Ty jsi polda.
Teorie magické kulky. Jsi na stopě.
- Plyn! - Hollowayová, pojď zpátky!
Je to v pohodě.
Jenom jsem spolkla knoflík.
Nesnáším to! Nesnáším!
Ten tvůj klučina tam má hysterák.
Je to jak šrocení bez kafe.
- Potřebuje pauzu. - Zvládne to.
- Nepřipadají mi jako prvočísla. - Máš na to hlavu, Worthe?
Zatím jo.
No?
Má pravdu. Nejsou to prvočísla.
Stůj!
Před tebou!
Co se děje?
Drž hubu!
Nevím, co se stalo. Nebylo to prvočíslo!
Quentine, nehýbej se.
- Zastavte někdo ten kravál. - Worthe!
Boty tu nechej.
A zavři ty zasraný dveře!
Měl jsem z toho hajzla špatný pocit.
- Věděl o té pasti. - Nebyla to prvočísla.
Systém selhal a on to věděl.
- Co? Jak by mohl? - Ty jsi paranoidní, tak se zamysli.
Zatím do nás jen ryje, když se nám nedaří.
No tak je to blbec. A to z něj dělá špeha?
Věř mi. Mou prací je prohlédnout lidi jako rentgen.
Nemá rád červenou.
Co se stalo?
- Sám jsi to viděl. - Quentine!
Ta čísla jsou asi složitější.
- Třeba nic neznamenají. - Ne, víc spolu souvisí.
Až doteď to vycházelo.
Potřebuju na ně víc času.
- Stejně si potřebujeme odpočinout. - Jak příhodné.
Když nemůžeme dělat nic jiného.
Říkají ti něco?
Nejsou to tarotové karty.
Víš, kolik proměnných musím zvážit,
než rozluštím tak velká čísla?
Neodhalí se hned.
Jsou jako lidi.
No fuj.
Tady ne, zlato. Běž do rohu.
Vždyť jenom čůrá.
Ježíši Kriste.
To je vynikající. Teď to tady ještě smrdí!
Tobě je to všechno k smíchu, co?
Co máš kurva za problém, Worthe?
I Hollowayová se drží líp než ty.
Běž a pomoz jí s ním. To je tvoje práce. Chůvo.
Ja wohl, Kommandant.
Někdo tu musí být zodpovědný.
A musíš to být zrovna ty.
Ne každý může být nihilista.
Ne každý je dost namyšlený, aby mohl být hrdina.
Tomu se říká vůle k životu. Každý ji má, Worthe. I ty.
Hlavně ty, za tou svou cynickou fasádou.
Vůle k životu.
Tak to je ten hezký, hřejivý pocit v těle?
Díky, Quentine. Jsem nový člověk.
Chudák Worth. Nikdo ho nemá rád.
Jestli tak trpíš, proč ses táhl až sem?
Proč jsi to nevzdal a nechcípnul?
Udělej to.
Ukaž nám, že máš koule, a skoč do toho kráječe.
Buď chlap.
To jsem si myslel.
Jdi do prdele, Quentine!
Nechci umřít, ale jsem realista.
Postavili tohle
a nechají nás odejít?
Dali by nám vodítka,
kdyby tu nebyl východ?
Na ničem nezáleží.
Dej pokoj, ať se můžeme dostat ven.
- Ven se nedostanete. - Dostaneme.
- Nedostanete! - Dostaneme!
Odsud není úniku!
A mám tě.
Jak to můžeš vědět?
Odpověz, Worthe.
Ach bože.
Co jsi zač?
Já jsem jed.
Navrhl jsem vnější stěny.
Cože?
Vnější stěny sarkofágu.
- Tys tohle postavil? - Tohle ne. Vnější část.
Netušil jsem nic o číslech nebo věcech vevnitř.
Najali mě, abych nakreslil plány pro dutou schránku.
Kostku.
Kostku? Proč jsi nám nic neřekl?
Proboha, Worthe, tys věděl, co je tohle zač.
Ne.
Worthe, ty lžeš.
Ze začátku ne.
Kdo za tím stojí?
To nevím.
Kdo tě najal?
Neptal jsem se.
Neopustil jsem kancelář.
Volal jsem si s lidmi jako já.
S odborníky, kteří řešili detaily. Nikdo nevěděl, co to je.
- Nikdo se o to nestaral. - Kecy! Věděls to od začátku.
Podívejte se na něj. Je v tom až po uši.
Ne, Quentine. Takhle zůstávají ve skrytu.
Izoluješ je,
aby levá ruka nevěděla, co dělá pravá.
A mozek se nikdy neodhalí.
Jaký mozek?
Všechno je to jeden stroj.
Pentagon, nadnárodní společnosti, policie.
Uděláš jednu prácičku, sestrojíš přístroj v Saskatoonu
a pak už jen víš, že je tři kiláky pod pouští
jako klíčová součástka nástroje smrti.
Měla jsem pravdu! Celou dobu, celý svůj život jsem to věděla!
Já ti to říkala!
Nikdo už nebude říkat, že jsem paranoidní.
Musíme se odsud dostat a odhalit to!
Hollowayová, ty to nechápeš.
Tak mi to vysvětli, musím to vědět.
Asi to pro tebe bude těžké pochopit, ale není to konspirace.
Nikdo tomu nevelí.
Je to neřízený kiks fungující pod iluzí mistrovského plánu.
Dochází ti to? Velký bratr tě nesleduje.
Co je to za debilní vysvětlení?
Lepší nedostaneš.
Dospěl jsem k jedinému závěru,
že tomu nikdo nevelí.
Někdo to musel odsouhlasit.
Co? Jenom my víme, co to je.
- Vůbec nevíme, co to je. - Víme víc, než kdo jiný.
Někdo možná něco věděl, než ho...
vyhodili, přehlasovali nebo podplatili. Jestli tohle k něčemu sloužilo,
tak se účel špatně vyložil nebo ztratil.
Tohle je nehoda,
zapomenutý, věčný projekt veřejné stavby.
Myslíte, že to někoho zajímá?
Všichni chtějí jen čisté svědomí a tučnou výplatu.
Já na tom makal měsíce.
Byla to skvělá práce!
Proč do toho dávat lidi?
Protože to je. Musíš to použít, jinak přiznáš, že je to k ničemu.
Je to k ničemu!
Quentine, přesně na to poukazuju.
K čemu jsme to došli?
Je to mnohem horší, než jsem myslela.
Vlastně ani ne. Jen ubožejší.
Je mi z tebe zle, Worthe.
Mně je ze mě taky zle.
Oba jsme součástí systému. Já navrhl krabici, ty děláš zátahy.
Sám jsi to říkal, nevymýšlejte složitosti, hleďte na to,
co máte před nosem.
Nikdo nehledí na význam.
Život je příliš složitý.
Přiznejme si to,
jsme tady proto, že se vymkl kontrole.
Tak takhle zničíme svět?
No jistě! To jste celí svůj život takoví ignoranti?
Já se cítím provinile za ničení světa už od sedmi let.
Bože, pokud chcete někoho obviňovat, hoďte kamenem!
Já se cítím líp.
Proto jsi s námi zůstal.
Aby ses vyzpovídal.
Pořád chceš někoho rozflákat?
Quentine! Přestaň! Nech toho!
Potřebujeme ho.
- Na co? - Přeskočilo ti?
Je jediný, kdo o tomhle místě něco ví.
Worthe.
Čau.
- Takže je tu vnější plášť. - Jo.
- A je to kostka. Jako tohle. - Myslím, že jo.
- Jsou tu nějaké dveře? - Jedny.
- Kde? - Kam je dal chlápek přes dveře.
Šest tipů a jsou zavřené zvenku.
A? Jaké jsou rozměry vnějšího pláště?
Čtyřicet metrů čtverečních.
- Můžu? - Pojď, zlato, posuň se.
4,2 krát 4,2 krát 4,2.
Vnitřek není spojený s pláštěm,
vím, že je tam prostor.
- Jedna kostka? - Nevím, ale dává to smysl.
Dobře. V tom případě může mít kostka nejvíc...
Dvacet šest místností na výšku, 26 na šířku, takže...
17576 místností?
Z toho je mi špatně.
Descartes!
- Leaven, ty jsi génius. - Co? Co je?
Kartézská soustava. No jistě, kartézská soustava souřadnic.
Znázorňovala bod v trojrozměrném grafu.
Vysvětli to, pomalu.
Haló? Tahle čísla jsou ukazatele,
souřadnice jako zeměpisná šířka a délka na mapě.
Čísla určují, kde v kostce se nacházíme.
A kde teda jsme?
Funguje to.
Dobře. Teď stačí, když ta čísla sečtu.
Souřadnice na ose X je 19...
na Y je...
26 místností...
Takže my jsme...
sedm místností od okraje.
Tak jo, jdeme.
Jen tak ze zvědavosti a ne, abys mě zas praštil,
ale co uděláte tam?
Možná otevřeme dveře.
Musíme vymyslet, jak obejít ty pasti.
To řeším, Hollowayová. Hledám praktické řešení.
No ale zatím jsi s žádným nepřišel.
Riziko snížíme pomocí čísel a bot. Worth poleze první.
Ne, nepoleze, Quentine! Budeme se střídat!
Klídek.
Je tu místo pro dva?
- Co se děje? - To ty souřadnice. 14, 27, 14.
- Co je s nimi? - Nedávají smysl.
Kostka má mít 26 místností,
takže souřadnice nemůže být větší než 26.
Jinak bychom byli mimo kostku.
Ne, nejsme mimo kostku.
To znamená, že budeme bez večeře.
- Past, past, past. - Snad je tahle bezpečná.
Past, past, past.
Past!
Aktivované zvukem.
Nádhera.
Jak to, že to nespustilo otevírání dveří?
- Je to tak nastavené. - Takže konec?
Okraje jsou obehnané pastmi.
Vrátíme se zpátky a zkusíme to někde jinde.
Kdo ví, kolik oklik musíme udělat.
Navrhuju to projít.
Jasně!
Kolik nám zbylo bot, Hollowayová?
Sundej mu ji.
Víme, jak na to. Budeme tiší.
Ale kurevsky tiší.
Jsem rád, že jsi tady, Worthe, protože jsi na řadě.
A tenhle nepůjde.
Jasně, že půjde.
- To teda ne. - Nenecháme ho tady.
Je nevypočitatelný!
Pak se pro něj vrátíme.
Ale teď kvůli němu někdo umře! Nemám pravdu?
Styďte se.
Podívejte se na sebe.
Co se to z vás stalo?
Možná nám vzali náš život, ale pořád jsme lidské bytosti.
To jediné nám zbylo.
Vrátíme se pro něj.
To je lež a vy to víte.
Bude potichu.
- Co to děláš? - Počkám na něj.
- Ne. - Ty běž ven, já tu budu.
- Fajn. - Fajn.
Tudy.
Ne.
Prosím.
- Ty zasranej zmrde! - Quentine, to stačí!
- On je past! - Okamžitě ho pusť!
Zákon džungle, Hollowayová! Ohrožuje smečku!
Pusť ho, ty nácku!
Cos mi to řekla?
Quentine, nech toho chudáka kluka být.
Poslouchej mě, ženská.
Každý den vytírám po vás sluníčkářích.
Jediný důvod, že jste ještě naživu, jsem já.
Já znám typy jako ty.
Žádné děti, žádný chlap, co by tě ojel.
Takže jsi celá pobouřená
a strkáš nos ostatním lidem do zadku
a řešíš jejich věci!
Ujel ti vlak, Hollowayová.
Uvnitř jsi celá seschlá, co?
To je tvůj podělanej problém.
Co si dovoluješ tohle jí říkat?
Vždyť ji neznáš, Quentine. Nikdo se tady neznáme.
- Znám. - Ne, neznáš!
Není divu, že tě opustila manželka.
Všechen ten potlačovaný vztek.
A slabost pro mladé holky.
Bůh ti pomáhej, Quentine.
Propleskával jsi i svoje děcka?
Ještě někoho kromě mě zajímá, co je za těmi dveřmi?
Otevři je.
Dveře číslo šest? Číslo jedna ne? Dveře číslo dvě?
Otevři je, sakra.
Sluneční svit.
Noc.
Můj starý brach, plášť.
To je ono.
Brý ráno!
Podržte mě.
Nevidím ani hovno.
Není se čeho držet.
Musíme něco zkusit. Zjistíme, jestli jsou tam dveře.
Někdo se tam přehoupne.
Přehoupne?
Uděláme provaz z oblečení.
Svlečte se. Svážu si ho.
Jo, půjdeš ty.
Vážíš tak 200 kilo. Ve vteřině se přetrhne.
- Já jsem nejlehčí. - Zapomeň.
Půjdu já.
Já jdu, Hollowayová.
Má pravdu, Quentine, jsi moc těžký.
Po Leaven jsem nejlehčí.
A navíc jsem na řadě.
Jak dlouho víš, že sem strkali lidi?
Pár měsíců.
To není tak dlouho, když vezmeš celý svůj život.
To jo.
Otevřel jsi mi oči, Worthe, to je něco.
David.
Helen.
Jsi typická Helen.
Dál to nejde.
Tady dole nic není!
Držte pevně.
Zkusím se tam přehoupnout.
Držte, zkusím to znovu.
- Tak jo. Ještě jednou. - Honem, začínáš být těžká.
Co se to sakra děje?
Honem polez nahoru!
- Quentine! - Máš ji?
- Ne! - Co se děje?
Quentine! Je v pořádku?
Ona...
sklouzla.
Hollowayová?
Hej. No tak, Kazane.
Kazane, mohl bys toho prosím nechat?
Leaven, musíš být silná, zlatíčko.
Ani na mě nemluv.
Musíme se dostat dolů.
Odtamtud bude snazší dostat se k plášti.
Je to kurevsky dlouhá štreka s jednou botou.
Ale musíme vyrazit, dokud máme sílu.
Musíš dál počítat ta čísla, Leaven.
- Už mi to nemyslí. - Jasně, že myslí.
Je to tvůj dar.
Není to žádný dar. Je to jen mozek.
Nech ji trochu se prospat. Nespali jsme kdovíjak dlouho.
Tak jo.
Hodinu.
Jak kurva poznáš, že už uplynula hodina?
Hodina je tak dlouho, jak řeknu.
Co to děláš?
Musíme se dostat dolů.
Je tam ticho, můžeš se tam soustředit.
- Chceš je tu nechat? - Oni jsou pasti, Leaven.
My jsme klíč.
Já nás dostanu dolů, ty vypočítáš cestu ven.
Věř mi! Zkus vidět to, co já, jak pracuje moje mysl.
Záblesk, když se někomu podívám do hlavy jako rentgen.
Prohlédl jsem stěnami.
Ve snu jsem ho viděl za stolem, jak všechno navrhuje.
Nedovolí ti to vyřešit, protože ten smysl existuje.
My jsme ten smysl. Kostka... jsme my.
- Quentine. - Pasujeme. Jako čísla.
Muž a žena. Dvě poloviny jedné rovnice.
Dostanu tě dolů, jsi dokonalý klíč.
Zasunu tě do zámku.
Leaven, je čas jít dolů.
Nech ji na pokoji.
Leaven, oni jsou zasraní zvědi!
On a ten dement.
Hollowayová měla informace o mé rodině.
Ale udělala chybu, že? Překročila mez!
Tys ji pustil.
Běž, Quentine.
Dej nám tu botu, ty prase!
Ty tu botu nechceš.
Chceš jít s námi, Worthe? Tak šup dolů.
Co to s ním kurva je?
Jak to, že...
To je Střízlík.
Starý dobrý Střízla.
Jak se mohl...
Motáme se v kruzích.
To není možné.
- Kde to jsme? - Já nevím!
Kde to jsme?
Zjisti si to ty!
Neudělal jsi nic! Jenom vyšiluješ, ty vrahu!
Asi jsi měl pravdu, Worthe.
Odsud není úniku.
Běž ode mě pryč.
Nezabila Rennese ta místnost?
Jak to, že tam nic není?
Je tam okraj.
Předtím tam nebyl. Kde je místnost?
Jdi do háje!
To bylo bezva.
Co na tom záleží? Stejně jsme už mrtví.
Hej, poslouchejte, co říkám. Předtím tam byla místnost!
Nemotáme se v kruzích, místnosti se hýbou.
- No jistě. - Místnosti?
To vysvětluje to burácení a otřesy. Celou dobu se pohybujeme.
To je jediné logické vysvětlení.
Já jsem taková trubka!
- Na co jsi kápla? - Dej mi chvilku.
Dobře.
Čísla jsou ukazatele, body na mapě, že?
Jo.
Jak zmapuješ bod, který se neustále hýbe?
Permutací.
Permu-co?
Permutace.
Přehled souřadnic, kterými místnost prochází.
Ukáže, kde místnosti začínají,
kolikrát a kam se přemístí.
To ti řeknou ta čísla?
To nevím.
Dívala jsem se jen na bod,
který je nespíš výchozí poloha.
Viděla jsem jen to, než se kostka začala hýbat.
Dobře, takže se hýbe.
Jak se dostaneme ven?
Dvacet sedm.
Vím, kde je východ.
Kde?
- Běž ode mě. - Ustup, Quentine.
Chci to jen vědět.
Ty ne?
Víte, jak jsme prošli tou místností,
která měla souřadnici větší než 26?
Co s ní?
Ta souřadnice zasazovala místnost mimo kostku.
Most.
Ano. Ale jen v původní poloze.
O čem to mluvíš?
Hele, ta místnost začíná jako most
a pak se posouvá bludištěm,
kde jsme na ni narazili.
V určitou chvíli se ale vrátí do původní polohy.
- Takže ten most je mostem... - Jen krátký časový úsek.
Tahle kostka je obrovský kombinační zámek.
S místnostmi v původní poloze se odemkne.
Když nejsou seřazené, zamkne se.
Při téhle velikosti potrvá dny,
než se místnosti přesunou nazpět.
Kdy se tedy odemkne?
Ne.
Původní souřadnice najdu sčítáním.
Permutace najdu, když čísla odečtu.
To je ono!
Tahle místnost se posune na 0, 1 a -1 na ose X.
2, 5 a -7 na ose Y.
A 1, -1 a 0 na ose Z.
A to znamená co?
Matiku nedáváš?
Dejte mi okolní čísla pro referenční bod.
666. 897. 466.
567. 898.
Dobrý?
- Jo. - A 545. Máš to?
656.
778.
462.
To stačí.
X je 17, Y je 25 a Z je 14.
Tahle místnost se pohne ještě dvakrát, než se ocitne v původní poloze.
- Máme čas? - Možná.
- Tak pojďme! - Odhalíš tím systémem pasti?
Ser na pasti. Jdeme k mostu.
Zahodil jsi naši poslední botu, ty mamrde.
- Technicky ty pasti odhalím. - Technicky?
Odhadovala jsem je
prvočísly, ale tím to nebylo.
Určují je totiž mocniny prvočísla.
- No a? - Spočítáš to?
Je to obrovské číslo.
Ale svedeš to, že jo? Svede to.
Musela bych u všech udělat faktorizaci.
To jde jen na počítači.
- Nepotřebuješ ho. - Ale jo.
- Vypočítej to. - To nejde!
- Nechcípnu v žádným zasraným bludišti! - Poslouchej.
Nikdo na celém světě to nespočítá z hlavy.
Podívej se na ta čísla! 567 898 545?
V tom součin prvočísel nenajdu!
Nejde to ani s 567! Je to astronomické!
Dva.
Astronomické.
Cos to říkal?
Astronomické.
Předtím.
Faktory.
Kolik je součinů, Kazane?
- U čísla 567. - Dva.
Děláš si prdel?
- Kolik součinů prvočísel má 30? - Tři.
- A co sedm? - Jeden. Kokino.
Nemám žádné kokino.
- Kokino. - Kazane.
Za každou odpověď ti dám krabici kokin.
- Kokina jsou v sáčku. - Dobře.
Tak je dostaneš v sáčku.
Nemám rád ty červené.
- 898. - Dva.
- 545. - Dva.
Říká nám součiny.
Astronomické.
Chceš mi říct, že tenhle debílek je génius?
Podle čísel je to asi bezpečné.
Zjistíme to jediným způsobem.
To ne!
Bezpečné.
Kazane, ty můj kluku.
Jaká jsou ta čísla, kámo?
Hej. Tady. Podívej se sem!
Ať to spočítá!
Kazane, teď si budeme hrát s čísly, jo?
Čísla máme rádi, ne?
- Prvočísla. - Přesně tak.
- Kolik součinů prvočísel má 656? - Dva.
- 779? - Dva.
- 462? - Tři.
- Čisto. - Hni se!
Dělej. Dělej, mazej. Ty taky, Worthe!
Pohni tou svou prdelí, Worthe. Ještě jsem s tebou neskončil.
Leaven, otevři ty dveře.
Ať Einstein řeší ta čísla.
Kriste.
- Běžte! - Worthe!
Honem!
Leaven...
563!
- Prosím, Kazane, 563? - Jste mrtví, zmrdi!
- Dva. - Čisto!
- Jeden. - Pasti!
- Zkontroluj podlahu. - Je mrtvý?
Ani ne.
Ani náhodou!
Dostanu se odsud a pak vám to spočítám!
Kde je?
Pojďte sem.
Říkám, abyste okamžitě šli sem!
Máme tě.
Tudy.
- Dva. - Čisto!
- Čtyři. - Čisto!
To potvrzuje naši teorii. Čísla.
- Čtyři, dva, tři. - Čisto.
Kazane!
Poslouchej.
- Není moc daleko. - Půjdu ho najít.
Co myslíš?
Moc životů ti nezbývá.
Kazane!
Já se nepohnul.
Jo, super. Ale teď vylez sem, jo?
Mně se to nelíbí.
Čtrnáct, 26, 14.
- Worthe, honem se sem vrať! - Pět sáčků kokin.
Dohromady 27 sáčků.
- Platí. - Poslouchej, Worthe!
S dalším přesunem místnosti se dostaneme k mostu!
Už jdeme!
Tady!
Pohněte!
Nemáme čas. Honem.
Worthe? Worthe?
Ať už je to ono.
Mělo by.
Kde?
No teda.
Počkej chvilku. Buď trpělivý.
- Hádejte co? - Ne.
V téhle místnosti jsme začali.
Měla jsem pravdu.
Neměli jsme vůbec nikam chodit.
Most.
- Červená. - Kazane?
- Čtyři, dva, čtyři. - Čisto!
Worthe!
Běž napřed.
Co to děláš? Teď to nesmíš vzdát!
Není to tvoje vina!
Já tam venku nemám pro co žít.
Co je tam venku?
Nekonečná lidská blbost.
S tím dokážu žít.
Ne!
Kazane! Prolez těmi dveřmi!
Červená, Kazane.
Překlad titulků: Eva Dostálová
www.Titulky.com