Haló?
Je tu někdo?
Haló?
KOSTKA 2
Čísla. Kde jsou ty zatracený čísla?
Tady něco musí být.
Do prdele!
Krucifix!
Jsou to přece moje čísla.
Nemám aspoň šanci to s nimi zkusit, vy sráči?
Chci šanci!
Chci šanci jako každej jinej!
Haló? Je tu někdo? Haló?
Proboha! Hajzlové!
Otče náš, jenž jsi na nebesích, posvěť se jméno tvé.
Buď vůle tvá jako v nebi, tak i na zemi.
Chléb náš vezdejší dejž nám dnes a odpusť nám naše viny...
A neuveď nás v pokušení... a zbav nás od zlého.
Neboť tvé jest království i moc i sláva, amen.
Haló!
Je vám něco?
Slyšíte mě?
Jste zraněný?
Ani se nehni! A ani muk! Říkám, nehejbej se!
Seš tu sama?
Jedno mrknutí znamená ano, dvě „ne“.
Je v tý druhý cele ještě někdo?
Pustím tě,
ale můžu tě zase hezky rychle zmáčknout, tak nekřič, jasný?
Jednou znamená „ano“, dvakrát „ne“.
Seš sama?
Dobře. V pořádku.
Co to děláte?
V kolika celách jsi byla?
- Kde to jsme? - Nevím. V kolika celách?
V pěti nebo šesti. A co vy?
Tohle je třetí. Nikoho jsi neviděla?
- Ne. A vy? - Ne.
- Kdo seš? - Kdo jste vy?
Co je to za zvuky?
To je jen naoko. Dělej, že seš vyděšená.
To bude snadný.
Pojď dolů, nebo ji oddělám.
- Hrdina! - takhle na muže působím.
Jsem rád, že tě neopustil smysl pro humor.
- Je to nutný? - Vydrž.
- Není to zase on? - Jo!
- Počkej! - Ježíšikriste! Co to...?
Do prdele, kam to lezeš?
Ten kluk se prostě vypařil.
Možná mu něco pomohlo. Možná by ses měla vrátit.
Tady je to děsivý.
Prosím vás, neubližujte mi!
Neboj se.
Kromě mě tu nikdo není.
Já jsem Kate. Jak se jmenuješ ty?
Sasha.
To je krásný jméno.
Neboj se, to bude dobrý.
Rozumíš?
Jsem jen slepá, slabomyslná ne.
Konečně! Už jsem si říkal, jestli jsem tu sám.
Doufal jsem, že někoho potkám. Bloudím celami už pár hodin.
- Nechoďte ke mně! - Nikdo ti neublíží.
Ovšem že ne. Přišel jsem v míru. Jsem Jerry.
To je Sasha. Je slepá. A hrozně vyděšená.
- Hrůza, být slepá tady. - Víte, kde to jsme?
Ne. A vy mi zřejmě neřeknete, proč tu jsme.
- Jerry Whitehall. - Kate Filmoreová.
- Co to děláte? - Značím si cely.
- Tohle je vaše čtvrtá? - Jo.
- Ale jste tu už pár hodin. - To je zvláštní, viďte?
V každé cele je šest těchhle dveří.
Ať jdu kterýmikoli, skončím vždy ve třech celách. Celou dobu.
Jako by se cely kolem nás přesouvaly.
- Žádný pohyb necítím. Vy ano? - Ne. A to je právě divný.
Potkala jsem chlapa...
- Ne! Přibližuje se to. - Co? Co to je?
Něco po nás jde a nemá nás to rádo.
- Lidi neslyším, to budou stroje. - Chce nás to zabít. Musíme pryč.
- Kudy máme jít? - Můžeme jen hádat.
- Prosím! Musíme jít! - Tudy.
Sasho, musíme vylézt po žebříku. Drž se mě.
- Odveď mě odsud! - Jo, pojď.
Pomozte mi!
Tam někdo visí!
- Už ho neudržím! - Jdu za vámi!
- Co se děje? - Dělejte!
Vydrž! Už jdu!
Už jsi dole. Šikovná! Zůstaň tady. Nic se ti nestane.
- Tady seš. Našla sis kamarády. - Pomozte nám! - Fantastický!
- Pomozte mi! - Pusťte mě, vezmu ho za nohy!
- Povolím ten pásek. - Držím ho.
- Já už nemůžu! - Máte ho? - Dělejte!
- Držíte ho? - Moment! Ještě ne!
- Pomalu! - Držím ho za nohy!
Opřete ho tady o zeď. Pozor na hlavu.
Posaďte ho rovně.
- Můj Bože! - Žije.
- Dýchá. - Fajn.
Je to voják.
Plukovník Thomas H. Maguire. Ministerstvo obrany.
Zmocněnec pro vyspělé technologie.
Jak to víš?
Kámoš sedí, naboural se do počítačů Pentagonu.
Pomáhal jsem mu psát kód. Proto jsem možná tady.
Víš jistě, že jsme tu uvězněni? Nebo si děláte prdel?
- Myslím, že... - Jo, jeden myslel...
Díky. To je povzbudivý!
- Jerry Whitehall. Díky. - Simon Grady.
To je Kate a Sasha. Jak se jmenuješ ty?
- Max Reisler. - Sasho...
- Sasho? Jerry, mohl byste...? - Jistě.
Pojďte, posadíme vás.
Sasho, jsi v pořádku?
Ten chlap dostal pěknou nakládačku. Mučili ho.
Koukejte na tu ruku. Popáleniny od cigaret.
Teď jsme na řadě my.
Neboj se, nedovolím, aby ti někdo ublížil.
Kéž by to bylo tak snadný, Kate.
Tady nic není.
Co si o tom myslíte?
Asi něco ví. A nechtěl, aby to věděl někdo jinej.
- To bejvá důvod k mučení. - Jak to víš, ty popálenino?
Jsi expert?
Když se to tak vezme, ty srágoro...
Už jsou tady...
Nazdárek. Nevíte, kde jsou tu sprchy? Zase jsem zabloudila.
Pořád se v té tělocvičně ztrácím. Proč mě sem snacha bere?
- Je To přes celé město. - Opatrně.
- Ještě jedna příčka... - Děkuju vám.
Se sprchami vám neporadím.
- Já jsem Jerry. - Nejste malý Jerry Reeseback?
- Ne. - Díkybohu.
Nosí mi noviny, dlužím mu 10 dolarů.
Tohle je Simon. Kate, Sasha a...
Max.
- A vy jste? - Já jsem Paleyová.
Těší mě.
- Nevíte, proč jste tady? - S filozofií na mě nechoďte.
Ví někdo, o co tady jde?
Lituju.
Chtěl jsem si udělat představu o rozložení těch cel.
- A vím jen... - Že je to záhada. - Máte pravdu.
Vypadá to, jako by se rychle přesouvaly.
Musí to mít nějakou logiku. Ty cely se opakujou.
Jdete pořád jedním směrem a cela opíše kruh.
Blíží se to!
Víš, co „to“ je?
Ne, ale slyším to. Celou dobu. L když vy ne.
A zní to...
zlověstně.
Možná jsme v pekle!
Musíme hledat uspokojivou odpověď.
Jeho odpověď byla sebevražda. To není moc povzbudivé.
- Vojáku, vstávat! - Opatrně, je zraněnej!
- Vstáváme, brouku! - Nechte ho! Je na tom zle!
- Hele, kočičko... - Nejsem vaše kočička, vy sráči!
- Mučili ho. Chceš bejt další? - Kdo?
- Já to zjistím. - Přestaňte! Chcete ho zabít?
Když zemře, nic se nedovíte.
- Je to tady! - Co to bylo?
- Probral se! - Posaďte ho!
- Tak o co tady kráčí, vojáku? - To říkáte mně?
- Jo. Jak se odsud dostaneme? - Nevím. Musíte rozluštit kód.
- První měl svý zákonitosti. - Jakej první?
- Mluví z cesty. - Něco ví. Ponesu ho.
- První byl číselnej. - Jakej první? - Nechte ho!
- Já mizím. - Jak to tady funguje...
Není ti nic? Praštil ses do hlavy?
Shodilo mě to. Ta zeď... Vzdouvala se.
- Vážně ti nic není? - Už zase!
- To je... nevím!
Do hajzlu!
- Co to je? - Nevím,
ale nečekal bych tady, až to zjistíme. Jdeme!
Pojď, Sasho!
- Jsem za tebou! - Hněte sebou!
- Krucinál! - Sakra!
Honem, paní Paleyová!
Dělejte!
- Ještě jsme spolu neskončili! - Nikam nejdu!
- Proč jste to udělal? - Já nikam nejdu!
Seru na vás! Padáme, Kate!
- Máte klíček? - Myslíte tenhle? - Jo.
Ne! Proč jste to udělal?
- Vážně si myslíte, že utečete? - Musíme se pokusit.
- Proboha! - To bude bolet.
Kate! Polez nahoru!
- Bez něj nepůjdu! - Ten to má spočítaný!
- Není čas! Pojď! - Bez něj nejdu. Běžte napřed.
- Musí to nějak jít! - Vypadni odtamtud!
- Proboha! - Má to spočítaný!
- Pusťte mě! - Bože!
- Pusťte mě! - Bože můj!
Pořád se to blíží! Honem!
- Co se to tam dělo? - Nevím.
Nazdárek. Odkud jdete? Jak se jmenujete?
Já jsem Kate. Vy se na mě nepamatujete?
Já jsem Paleyová.
Plukovník byl naše jediný pojítko s tímhle bludištěm.
Možná že ne. Já jsem navrhl dveřní desky. Dotykové senzory.
- Cože? - Dělal jsem pro subdodavatele.
- Dřív vám to nestálo za zmínku? - Jsem vázaný mlčenlivostí.
- V týhle situaci to neplatí. - Není to legální a...
- Tak kde to jsme? - Nevím.
Když dodáváte záchody do rakety, neukážou vám její plány.
Musel jste mít aspoň představu. Byl to experiment. Prototyp.
- Čeho? - Nevím.
- Co to bylo? - Nějaký převratný vynález.
- Něco se šuškalo. - Co se šuškalo?
Kvantová teleportace.
- Cože? - Byly to jen řeči.
- Myslíte jako ve Star Treku? - Tak tohle už je uhozený.
- Co víte? - Nic. - Lžete!
- Proč bych lhal? - Vy i plukovník pro ně děláte.
Pro ně? Kdo to je? Vláda? Mafie? Mimozemšťani?
Propána! To je teserakt.
- Ona už cvokatí. - Není to nádhera?
Co je nádhera, paní Paleyová?
Když se na to díváte ze správného úhlu...
- Jak že se to jmenuje? - Teserakt, drahoušku.
Teserakt.
- To je teserakt. - Jak víte, že je to teser- akt?
Už začíná druhý akt? Měli bychom se vrátit do sálu.
- Omluvte mě. - Jistě - Je skutečná?
Teserakt. No jistě!
- Není vám nic? - Že mě to nenapadlo dřív!
Můžete se o to podělit se třídou?
Jistě. Teserakt je hyperkrychle. Hyperkrychle.
- Co? - Čtyřrozměrná kostka.
- Čtyři rozměry? - Máme tu všechny prvky.
Cely se opakují, překládají se přes sebe. Teleportace.
To by mohlo být vysvětlení.
Podívejte se.
Nazveme jeden rozměr délka a zobrazíme ho úsečkou.
Dva rozměry jsou délka a šířka a představuje je čtverec.
Rozšíříme- li čtverec o další rozměr,
dostaneme krychli, která má tři rozměry.
Délku, šířku a hloubku.
- Všichni jsme chodili do školy. - Ticho!
A teď zlatý hřeb.
Přidáme- li kostce ještě jeden rozměr, dostaneme...
- Teserakt. - Čtvrtý rozměr je přece čas.
To je teze. Ale co když existuje čtvrtý prostorový rozměr?
- To je nesmysl! - Sklapni!
Dejme tomu, že jsme v té hyperkrychli...
Ukáže nám tenhle nákres cestu ven?
Ne. Hyperkrychle neexistuje. Je to jen teoretický konstrukt.
Hned je mi líp.
Existuje teorie, jak z toho teoretickýho konstruktu ven?
Nevím.
Nedělejte si starosti. Je to jen otázka času.
Už vím, na čem jsem. Děkuju.
Tohle je zase moje teorie.
Všichni jsme nedobrovolní účastníci televizní soutěže
a natáčejí nás na video.
l když neschvaluju únos nevinných lidí pro takový účely,
budiž nám útěchou, že po vysílání získáme bohatý sponzory.
- A co je cílem té soutěže? - Nevím. Dostat se ven živí?
- Měli bysme si nakreslit mapu. - Podle mě nám mapa nepomůže.
- Podívejte se. - Před chvilkou to tu nebylo.
- To jste psal vy? - Ne, nechal jsem křídla doma.
Předtím jsem tuhle celu označil desítkou.
- Někdo tu byl před námi. - Jo. Nějakej obr.
Proč by se někdo namáhal psát na strop?
- 60659 cel. Prokrista! - Tohle bludiště je obrovský.
Jistě! V hyperkrychli může být 60 milionů cel.
- Může mít pravdu. - To je útěcha.
Co to sakra děláš?
Jupí! Sledovanost soutěže se zdvojnásobila!
- Co tam vidíš? - Holku. - Ježiš!
Jdu tam.
- Je mi na blití. - Dobrý? - Jo, jenom...
- Vrať se! - Co se děje?
- Pomoc! - Dej mi ruku!
- Pomozte mi! - Seš v pořádku? - Co se tam děje?
- Maxi, neblbni! Vrať se! - To je dobrý.
- Potřebuje pomoc. - Ježíš! Je tu posun gravitace!
- Tak jdeme tam? - Možná že něco ví.
A co naši méně pohybliví přátelé?
Mám nápad.
Haló!
- Je To dobrý... - Slečno?
Slečno! Probuďte se!
Kate už je tam. Je čas na plán B.
Zkus dýchání z úst do úst.
Myslíš? Jo, vtipný!
Co se stalo? Co je?
- Co je? Kde to jsem? - To je otázka za milion dolarů.
- Musí pořád takhle kdákat? - Tak jdeme na věc.
To si zase užijeme!
Jen se smějte, paní Paleyová. Nevadí mi to.
Takhle jsem se nenasmála od svých třináctých narozenin.
Aspoň někdo se baví.
To mi připomíná houpačku, co jsme měli doma.
Probohaživýho, to není hra!
- Pánové, nehýbejte s tím. - Už můžete!
A jste dole!
- Je dole. - Přistáli jsme.
Ty budeš muset slézt po stranách.
Do prdele, vytáhni to! Tohle bude vážně sranda!
- Nazdárek. Já jsem Paleyová. - Kdo proboha jste?
Já jsem Kate a tohle je paní Paleyová.
A já jsem Julia. A tohle je...
To je tvoje sako?
- Ne. - Tak čí?
Asi jsem včera pila víc, než jsem si myslela.
Nic tu není.
Jak jsem se sem dostala? Unesli nás?
To je dobrá otázka.
Pamatuje si někdo, jak jsme se sem dostali?
Vzpomínám si jen, že jsem usínal.
- Kde? - Ve své posteli.
- Kde bydlíte? - V Lincolnu v Nebrasce.
Jsem zdravý muž, ženatý bílý inženýr, rád čtu horory,
jím čokoládovou zmrzlinu a lezu po uhozenejch prolejzačkách.
Já se pamatuju, jak jsem jela domů z Mainské státní nemocnice.
Bylo pozdě a už jsem chtěla být doma. Končím pozdě.
Jsem psychoterapeutka. Simone?
- New Haven. Šel jsem na panáka. - A co děláte?
Jsem konzultant managementu.
- A já byl Santa Claus! - Co ty, Maxi?
Byl jsem v Palo Altu. Vyvíjím počítačové hry.
Pamatuju se, že jsem usnul na klávesnici.
- Sasho, kde bydlíš ty? - V Novém Mexiku.
Dělala jsem v kuchyni úkoly jako vždycky.
Nikdy se mi nic nestane.
Já se naposledy pamatuju,
jak jsem šla s pejskem na procházku.
Julie?
Byla jsem na premiérovém večírku v Santa Monice.
- Ty jsi herečka? - Ne, právnička.
Kdyby mě unesli, bylo by to kvůli výkupnému.
Silicon Valley, Connecticut, Nebraska, Hollywood, Maine.
Kde bydlíte vy, paní Paleyová?
Ve věžáku na Riverside a Čtyřiadevadesáté.
Hodíte mě domů? Asi jsme se se snachou ztratily.
- Blažení nevědomí. - To nedává smysl.
Asi nás sem dopravili letadlem.
Omámený, v soukromých nebo vojenských letadlech.
- Ale kde to jsme? - Nevím.
- Můžeme jen hádat. - Hyperkostka může stát kdekoli.
A jestli opravdu skládá prostor, můžeme být doslova kdekoli.
- A sakra! - Co je?
Tady je zase to číslo. 60659.
- To nemůže bejt stejná cela. - Není. Tady je delší řada čísel.
Tolik cel tu být nemůže.
Třeba to nejsou čísla cel. Třeba někdo jinej na něco přišel.
Určitě nejsme sami. Koukněte se.
- Co to je? Co se děje? - Julie, to jsou tvoje hodinky?
- Ne. - Jsou moje.
- To Je bizarní. - Má někdo stejný hodinky?
- Někdo si s náma hraje. - Hergot!
Tyhle hodinky mi dala žena ke čtyřicátinám.
Možná je to tvá hra. Navrhls dveře, jsou to tvý hodinky.
- Probohaživýho, paní Paleyová! - Nedělejte to!
Prokristapána! Myslím, že ještě žije.
- Paní Paleyová! - Sundejte ji. - Opatrně!
- Je tam někdo? - Co tam vidíš?
Tam dole je chlap.
- Co se tam děje? - Je tu gravitační posun.
- Co je s ním? - Co se děje?
Díkybohu!
Ježíš! Opatrně!
- Žije? - Myslím, že ne. - Obrátíme ho.
Ten je cítit!
Co to je?
- Podle mě je mrtvý. - Doufám, že ještě žije.
Je tu už nějakou dobu.
- Chudáček. - Kdo psal ty čísla?
Musel je napsat sám. Jsou vzhůru nohama.
Rukopis je stejný jako u těch čísel, co jsou tu všude.
To je chudáček dr. Rosenzweig.
- Vy ho znáte? - Tak už Nobelovu cenu nedostane.
- Kdo to sakra je? - No nazdar! Phil Rosenzweig.
Loni to byl nejvýznamnější teoretický fyzik ve svém oboru.
- A to je? - Kvantový chaos.
Phil Rosenzweig. Četl jsem jeho knihu.
- Ježíš! - Proboha!
Je...?
Kate, je...?
- Je mrtvej. - Víš to jistě?
- Pomozte mi. - Jsem tady. Držím tě.
Rozumí někdo těm číslům? Co si to psal?
Těžko říct. Možná si chtěl spočítat, jak se odsud dostane.
Asi neměl dost času.
- Odkud ho Paní Paleyová zná? - Nevím.
- Koukejte. Další čísla. - Stejný rukopis.
- Myslíte, že to rozluštil, než umřel?
Je v pořádku. Dobrý?
Musel skončit tady. Podívejte, tady je to zase. 60659.
- Dostane nás to číslo ven? - Musí něco znamenat.
- Ale co? - Nevím, ale zapamatujeme si ho.
Měl by mít...
Co to děláš? To je nechutný.
- Našla jsem propisku. - Snad budeš mít větší štěstí.
To se mi snad zdá! Propána! Počkat!
- Jsem to husa hloupá! Počkat... - Já se z ní zcvoknu.
- Tady to bylo. - Co?
Izone! Kde jsi? Jsem husa hloupá!
- Říkala „Izone“? - Izone, kde jsi? Hned se vrať!
Koho to hledáte?
Neviděli jste mého pejska? Je to roztomilý drobeček šicu.
Její pes se jmenuje Izon? Já myslel, že Izon je...
- Výrobce zbraní. - Jo.
A vy to víte, protože...
Čtu noviny.
- Paní Paleyová. - Chudáček.
Určitě jste svýho pejska nenechala doma?
Ne! Byl tady! Jsem husa hloupá!
Já se rozbrečím.
Paní Paleyová, čím se živíte?
Jsem v důchodu. Neměla jsem ho pouštět z vodítka.
- A co jste dělala předtím? - Teoretickou matematiku.
Kde jste pracovala?
Bolí mě hlava. Ve Skippy Research Affiliates.
Výzkumný institut ve státě Washington.
Dělala pro Skippy Research a její pes se jmenuje Izon.
Paní Paleyová,
nedělala jste pro Izon Research a není váš pejsek Skippy?
Jak víte, kde jsem pracovala?
Bože!
- Pracovala pro zbrojaře? - A znala kandidáta Nobelovky.
Paní Trhlý bysme neměli věřit!
Nejsem blázen a slyším dobře.
Říkala jsem, že mi nikdo nebude věřit.
Paní Paleyová...
- Na čem jste v Izonu dělala? - Generále, tohle je šílenství.
Já nejsem generál.
Ať Alex Trusk říká, co chce, není to možné. A je to nehumánní.
- Kdo...? - Říkala Alex Trusk?
- Tak to tu zhebneme. - To je absurdní.
- Kdo je Alex Trusk? - Hacker non plus ultra. Legenda.
Přesně takovýhle bludiště by dokázal vymyslet.
Alex Trusk neexistuje.
Některé věci by měly existovat jen pro teoretické účely.
Není to stabilní. Vy to nechápete?
Jste psycholožka. Můžete mi to vysvětlit?
Pohled na mrtvého zřejmě vyvolal reakci.
Vzpomínky, posttraumatický stres.
- Takže s tím má co do činění? - Skippy!
Myslím, že ho slyším. Skippy!
- Paní Paleyová, ne! - Skippy!
- Paní Paleyová! - Skippy!
Panebože!
Pomoz mi, prosím!
Nevěřte tý starý štětce! Lže, jak když tiskne.
- Do prdele práce! - Co se to stalo?
Utrhlo mi to hlavu! Přišel jsem o hlavu!
- Moje hlava... - Paní Paleyová otevřela dveře.
- Můj pejsek! - To je náš konec! - Uřízlo mi to hlavu!
Počkejte, něco mě napadlo.
Jsme unavení, musíme se uklidnit.
- Něco mě napadlo! - Navrhl jste i podlahu?
Koukej nám to věrohodně vysvětlit.
To, co se právě stalo, bylo šokující, ale dává to smysl,
jestliže jsme ve vícerozměrném kvantovém prostoru.
- Mluvte srozumitelně. - Myšlenka kvantového vesmíru
předpokládá simultánní existenci paralelních realit.
Jak to víš? Navrhovals jen dveře.
Četl jsem Rosenzweigovu knihu. Je to významná část jeho teorie.
Co když se v téhle hyperkrychli
můžou paralelní reality takhle prolínat?
Takže jsme právě viděli Simona a paní Paleyovou
- V paralelním vesmíru? - Ano! - Nechte toho!
Ve vesmíru, kde je všechno trochu jinak.
- Prosím vás! - Přemýšlejte o tom.
Simone, víš, jak jsi našel ty hodinky
a zjistili jsme, že si cely čísloval někdo jiný?
Napadlo mě nechat všude stopy pro případ, že bychom zabloudili.
Kousky oděvu, šperky...
Hodinek by mi bylo líto, nechal bych je tam, jen kdybych musel.
Takže v jiné realitě jsme na tom tak zle, že jste je obětoval?
Probohaživýho! Takový hovadiny! Musí to mít logický vysvětlení.
Ano? Myslíš, že to je jen optický klam?
- Proč ne? - Konečně rozumná řeč.
- To jo. - Fajn, Maxi. Tak otevři ty dveře.
- A podívej se. - Prosím?
Když seš si tak jistej, otevři ty dveře a podívej se.
Radši zůstaň na straně, ať ti to neublíží.
Jdi do hajzlu!
Nech toho!
Neotvírej to!
Co když má Jerry pravdu?
Jo, asi je to bouda a Jerry buď kecá, nebo v tom jede s nima.
- Nikdy jsem... - Drž hubu!
Jsme narvaný LSD a ukrytý v nějaký nemocnici ClA,
ale co kdyby měl Jerry přece jen pravdu?
Kdyby to, co zabilo toho chlapa, mě, kdyby se to dostalo sem?
- Co To děláte? Co Je vám? - Neotvírej to.
- Čeho se bojíte? - Něco mi urvalo hlavu.
- Co ty na to? - Kdes vzal ten nůž?
Je můj.
Sbírám nože.
- Měl ho, když jsem ho potkal. - Jasně. - Je tu jediný s nožem.
Jestli někdo v tom experimentu jede, jsi to ty.
Já vím! Já vím! Už to mám! Přišla jsem na to!
Dáme si zmrzlinu a hned nám bude líp.
Je s váma legrace, paní Paleyová. Legrační stará dáma.
- Jste tak roztomile senilní. - Nechte ji, nerozumí vám.
Dělala pro Izon, velkej zbrojařskej koncern.
Poznala ty čísla na zdi i toho mrtvýho.
Možná mělo moje alter ego pravdu.
Možná bysme milý paní Paleyový neměli věřit.
- Možná bychom neměli věřit vám. - Nerozumím.
Možná bychom neměli věřit vám.
Budu to ignorovat, protože seš mrzák.
Měli bysme jít dál.
Až po vás.
- Mám hroznou žízeň. - Já taky.
Jsem unavená. Už jsme tam?
Ještě chvilku vydržte.
- Kdo je ten Alex Trusk? - Děláš si srandu?
Naprogramoval virus, kterej způsobil krach na tokijský burze.
Naboural se do sítě řízení letového provozu.
Shodil dva vojenský letouny
na protest proti vojenským výdajům.
Ještě řekni, že je to první geneticky vyšlechtěný nadčlověk,
- co chodí mezi námi! - To už je za vlasy přitažený.
Alex Trusk je zbožné přání konspiračních teoretiků.
- Neexistuje. - Když myslíte.
Nechcete zavřít zobák a jít?
Opravdu věříte na paralelní vesmíry?
Včera bych odpověděla ne.
Ale tady změníš názor na to, co je možný.
- Tohle bude jen mezi náma. - Tak jo.
Tak poslouchej: jsem soukromej detektiv.
Hledám pohřešovaný osoby.
V naší situaci je to paradox.
Myslím, že mě sem šoupli kvůli tý Becky Youngový.
Vybrali mi z kapes všechno, až na nůž a tohle.
Možná je to varování.
A teď se podrž. Hádej, kde dělala?
V Izonu?
Kate...
Kate?
- Probuď se, je tu.. - Co se děje?
Něco tady je. Vidíš to?
Asi se ti to jen zdálo.
Tamhle něco je.
Co to sakra je?
Kate?
- Co vidíš? - Čtverec. Poletuje tu.
- Co to je? - To je nádhera.
Tohle taky znáte, paní Paleyová?
- Neřekla bych. - Co to bylo? - Teď jsou dva.
- Roste to geometrickou řadou. - Možná je to cesta ven.
Takhle možná vypadá čtyřrozměrný předmět.
Jestli je to cesta ven, jak funguje?
Mně se to nelíbí. Zní to zlověstně.
To je úžasné! Matematicky.
Je to dokonalá čtyřúhelná oscilace.
Hýbe se to. Ne!
Do prdele, zdekujte se!
- Jste zraněnej! - To nic není.
- Vypadneme odsud! - Musíme jít, paní Paleyová!
Tady to vypadá bezpečně.
- Nečuč a lez! - Vrací se to.
Dělej, Maxi!
- Ty můj broučku! - Ne! Musíme jít.
- Hoďte sebou! - Proboha! Vylezte nahoru!
Lezte! Nesahejte na to!
- Pomoz mi, Kate! - Sasho!
- Jerry! - Ježiš! - Ne!
- Prosím! - Nechoď tam!
Je konec. Má to spočítaný. Chceš dopadnout jako Jerry?
- Sasho! - Kate!
Zhebneš tam!
Proboha!
- Sasho! - Kate, pomoz mi!
- Pomoz mi! - Jdu pro tebe!
- Pomoz mi! - Sedni si na zem!
Pomoz mi!
Dobře, Sasho...
Vidím tě. Přilep se ke zdi a lez ke mně.
Mám strach.
Musíš lézt, jinak se k tobě nedostanu. Lez mi naproti.
Počkej! Ne!
- K zemi! - Ježíš, co po mně chceš?
Lez až do rohu a zůstaň tam.
Dobře. Sasho?
Už tam budu.
Lez. Drž se při zemi. Dobrý, jsem za tebou.
Schovej ty kolena. Zvládlas to...
- Co to bylo? - Nevím.
Nevím, Sasho.
- A sakra! Zmenšuje se to. - Teď nás to dostane.
- Utečeme tomu. - To nezvládnu.
Zvládneš. Drž se mě! Jdeme doprava.
Ne, doleva. Jo?
- Na „tři“. Drž se mě. - Ano.
Jedna, dvě, tři!
Držím tě... Ne, Sasho!
Reaguje to na naše pohyby! Nehýbej se!
Ani se nehni! Dobrý.
- Proboha! - Je to pryč?
- Jo. - Děkuju.
Zvládly jsme to spolu. Půjdeme, než se to vrátí.
- A moje brejle? - Je po nich. Lez nahoru.
- Kate? - Copak? - Cítím to. Umřel tady někdo?
Jo, Jerry tady umřel.
Ne! Byl tak hodnej.
- Musíme jít. Polez. Opatrně. - Kde jsou ostatní?
Zřejmě jsme na to samy. Zvládáš to.
Mně je to jasný.
Každej, kdo má něco společnýho
s touhle hyperkostkou,
umře násilnou a ohromně bolestivou smrtí.
Vám bych to nepřál, paní Paleyová.
Věřte mi. Takže si nechte to divadýlko
a prozraďte nám, jak se odsud dostaneme.
- Simone, to stačí! - Drž hubu!
- Simone! - Drž hubu!
Tak budete mluvit, paní Paleyová?
Jsem jedno velký ucho.
Já tu operaci nepotřebuju, pane doktore.
Jsem jako rybička. Zeptejte se mé snachy.
To už je otřepanej vtip. Dám vám ještě poslední šanci.
Řeknete mi, co potřebuju vědět, nebo vás budu muset zabít.
Rozumíte? Zabiju vás. Tak si vyberte.
Nechte ji být.
Chceš se odsud dostat nebo ne?
- Jo, ale... - Žádný „ale“.
No tak lidi ...
Sakra...
Do prdele, je to tady.
Urve mi to hlavu.
- Jdeme! - Ale co paní Paleyová?
- Já tu nechci zdechnout! - Nemůžete ji tu nechat.
- Proč bych jí měl pomáhat? - Umře tady. - Zapomeň na ni.
- Budu toho litovat. - Julie!
- Snažím se to rozdělat. - Dělejte!
Do prdele, pomozte mi někdo! Pomozte mi s ní!
Pusťte mě!
Nehodlám tu zůstat, lituju. Pusťte mě!
Panebože!
Bože!
- Kam to jdete? - Dělej!
Pojďte zpátky!
Co to je?
„60659“.
Může to znamenat cokoli.
Možná je to nějaká souřadnice, ale ve čtyřrozměrném prostoru.
Cokoliv, já nevím.
Nebo taky datum narození, směrovací nebo sériové číslo.
Kéž bych byla chytřejší.
Proč myslíš, že jsi tady?
Nevím. Možná jsem byla ve špatný čas na špatném místě.
Hergot! Musí to něco znamenat.
„60659“...
Třeba je jen baví dívat se, jak se tu svíjíme.
On jedinej má na tohle hlavu a prostředky.
Dejme tomu, že to má opravdu na svědomí Alex Trusk.
Pomůže nám to? Ne. Trčíme tu bez jedinýho vodítka.
Jestli je to něčí hra, nehraje se férově. Myslíš...
Musíme jít. Pojď!
Maxi?
Julie, počkej!
Co je s tebou?
Do prdele! Proměnná rychlost plynutí času!
- To je síla. - Dá se to tak říct.
- Do prdele práce! - Dejte ty ruce pryč!
- Ahoj, Jerry. - Kdo jste?
- Ty mě nepoznáváš? - Odkud znáte moje jméno?
- Ty mě neznáš? - Ne. Kde to jsem?
- Ty se na mě nepamatuješ? - Ne.
Co ta senilní megera a slepá holka?
A ta věc, co tě nasekala na plátky jako kotlety?
Jsem přítel. Neublížím vám. Nechte mě jít.
Nechceš mi ublížit? Ty seš vtipálek!
- Jak dlouho tu seš? - Nevím, zrovna jsem se probudil.
Zrovna ses probudil! Ježkovy voči!
Možná jsi předtím měl pravdu. Nebo to tvý jiný já.
Prolínají se tady paralelní alternativní reality.
Vy jste pil?
No co, já už na to kašlu.
Co to vykládáte o alternativních realitách?
Můžu se tě na něco zeptat?
Jo, ale neubližujte mi.
Máš hlad?
- Tak máte hlad? - Asi jo. Žaludek mě trochu...
Já totiž mám hlad.
Mám děsnej hlad.
Proboha!
Co je, Kate?
Co vidíš?
Co se děje?
Nevím.
Myslím, že je to jiná realita, nedopadlo to tam dobře.
Ten Alex Trusk... proč se ho tak bojíš?
Protože jde přes mrtvoly.
Co se morálky týče, Kaddáfí je proti němu matka Tereza.
Proč jsi tak vyplašenej?
Každýho, kdo s tím má spojitost, šoupnou sem, aby tu umřel.
Ty s tím nemáš nic společnýho.
Nevyžvaníš tajemství?
Miluju tajemství.
Loni jsem vyvinul počítačovou hru Relativita.
Soupeři propojení internetem se probojovávají 3D prostorem
za pomoci různých vlastností času.
Cože? Tohle jsi vymyslel ty?
Jen ty cely s proměnným plynutím času.
Bylo to jen do hry. A tohle je výsledek.
Pěkná hra, Maxi!
Prozradíš mi ještě nějaký tajemství? Jsou tu mrtví!
Za to nemůžu. Byla to jen hra.
A ani ji nesmím prodávat. Vede se o ni soudní spor.
- Jakej? - Nevím. Je to...
Jasně, jsi právnička.
Ukradla mi ji firma Cyber Thrill.
- Cyber Thrill? - Slyšelas o ní?
- Jo. - Hraješ počítačový hry?
Jdi na smír.
- Cože? - Doporučuju smír. Nevyhraješ.
Jak to víš?
Nesoudíš se s Cyber Thrill. To je jen dceřinná firma.
- Komu patří? - Izonu.
Jak to víš?
Protože je zastupuju.
Haló? Je tu někdo? Haló?
Asi mám halucinace.
Haló, je tu někdo?
Haló, přicházím v míru!
Konečně. Myslel jsem, že jsem tu sám.
Potřebujete pomoc? Jste vzhůru nohama.
Máte tušení, co se to tu děje? Opatrně. To je uhozený.
Nejseš tu sám. Je tu plno lidí jako ty, Jerry.
Odkud znáte mé jméno?
Už jsme se viděli.
- Sbíhají se mi sliny! - Jak to myslíte?
- Pojď sem! - Co to děláte?
Jdi sama.
Jsem slepá, zdržuju tě. Beze mě půjdeš rychleji.
- Vím, jak ti je. - Ne. Nevíš, jak mi je.
- Já vím, vypadá to beznadějně. - Je to beznadějné.
Není. Já to rozlousknu.
Ty to rozlouskneš?
Když jsem to nerozlouskla já, tak ty jseš totálně v prdeli.
Cos to řekla?
- Promiň, já nechtěla... - Počkej! Vysvětli mi to.
Proč bys to měla rozlousknout?
Neunesli mě.
Když jsem zjistila, že tu vězní lidi, chtěla jsem to stopnout.
Šli po mně. Prchla jsem na místo, kam se za mnou neodvážili.
Sem.
To se povedlo, viď?
Kdo jsi?
Max měl pravdu, Jerry se pletl. Já existuju.
Bože!
- Jasně, Sasha je Alexandra. - Alex Trusk.
Těší mě.
Tohle je ta nejhorší noční můra, jakou jsem měla.
Kéž bych se probudila!
Fakt si myslíš, že je to sen?
Určitě. Ve skutečném světě bych tě nikdy nepolíbila.
Ne?
- Nejsi můj typ. - Ty můj taky ne.
- Becky Youngová? - Jo.
- Rebecca Youngová. - Jo.
Kdo jste vy?
Kdo? Simon Grady. Tví rodiče mě najali, abych tě našel.
Vážně? Díkybohu!
Taky tě rád vidím, Becky. Moc rád.
Bloudím těmahle celama už kolik hodin.
Haló, je tu někdo? Haló?
Ty paralelní vesmíry jsou ohromná věc!
- Tohle je tvoje dílo? - Dala jsem jim k němu klíč.
Lepší než chtěli. Skutečnou hyperkrychli.
- Tak jak se dostaneme ven? - To není hra. Happy end nebude.
Tenhle vynález se vymyká kontrole. Není stabilní.
To číslo nic neznamená? 60659? Musí něco znamenat. Je všude.
Lituju, je konec.
Ještě není konec. Ještě ne.
Odmítám tady zemřít.
Krucinál!
Musíme jít. Musíme pryč.
- Nech mě tady. - Ne, půjdeš se mnou.
Musíme pryč. Lez nahoru. Rychle!
Lez!
Co to kruci?
Proboha!
Musíme odsud!
To je šílený.
To je Jerryho nákres.
Jsou tu všechna čísla.
Najednou je to všechno tady.
Tohle jsou Jerryho značky.
Rovnice mrtvýho fyzika.
A plukovník tu visí, jako kdybychom ho nezachránili.
Všechno se objevuje pořád dokola.
Sasho, musíš mít tušení, co to znamená.
Všechny reality se začínají hroutit do jednoho prostoru.
A co se s námi stane, až se zhroutí?
Celý to imploduje. Je to jen otázka času.
Nebudu se na to jen koukat.
- Bez něj nepůjdu! - Má to spočítaný! Dělej!
Proboha! Pusťte mě!
Proboha!
Kate, nemáme moc času!
Ne!
- Ne! Odmítám tu umřít! - Chtěla bych mít tvou odvahu.
Ahoj, krásko. Stejskalo se ti po mně? Pojď, voda je prima.
- Ahoj, Kate. - Pusťte ji! Kdo jste?
To jsem já,
starej dobrej Simon.
Pamatuješ se na tohle? Já jo.
Dlouho jsem čekal na pomstu.
- Bylo to před chviličkou. - Nemluv nesmysly.
Víš, že tady čas funguje jinak.
Pusťte ji! Je to dítě.
A bude to mrtvý dítě, jestli nepůjdeš k taťkovi.
Pusťte ji a něco vymyslíme.
Vyměníš si s ní místo?
Co chcete?
Mám hlad.
Simone, nemá to smysl.
Stejně tu umřeme.
Dobře.
Ne!
Tak pojď, Kate!
Zábava teprve začíná.
Proboha!
Co to znamená?
Budeš mi chybět, Kate.
Ježíš!
Jasně. 60659.
Je to datum expirace. Přišel na to, kdy to imploduje.
Vítám tě, Kate, zpátky.
Tak jsi to rozluštila.
Ano. Za pět minut dvanáct.
A ten přístroj? Máš ho?
Vezmeme to k Darcymu a uvidíme, jestli je tam něco nahráno.
Ano? Ano, pane. Druhá fáze skončila.
Jistě.
Ano, pane. Hned.