Pojď ke mně.
Strážný anděli.
Duchu útěchy.
Duchu nebeské sféry.
Ať už jsi kdokoli.
Vyslyš mé volání.
Pojď ke mně.
Ty.
Probudila jsi mě z věčné temnoty.
Ty... Ty...
Nepatříš mezi živé bytosti.
Nepocházíš z lidského rodu.
Budeš stát po mém boku navěky věků?
Přísaháš?
Přísahám.
Thomasi.
Thomasi?
Copak, lásko?
Co se děje?
Nic. Já...
Zdálo se mi... Já...
Pojď sem.
Není se čeho bát.
Líbánky utekly jako voda.
Sundej si boty.
Kéž bych mohl zůstat, lásko.
Jak jsem si zasloužil tak milující manželku?
Ellen.
Říkal jsem, ať ji nepouštíš do postele. Jsem pak celý od chlupů.
Ale Greta postýlku zbožňuje.
Taky si přeje, abys zůstal.
Čeká nás důležitý den.
Ještě minutku.
Vážně už musím.
Ahoj.
To povýšení má v kapse.
Pošlou ho pryč.
Dobré ráno.
Promiňte.
NĚMECKO 1838
Čeká na vás dobrou čtvrt hodinu.
Omlouvám se, pane.
Omlouvám se, pane Knocku. Promiňte mi to zpoždění.
Tvé zpoždění je příhodné, chlapče. Příhodné.
Pojď dál! Pořád připravuji účet.
A děkuji vám, pane, že jste mě zvážil.
Když se ke mně dostala zpráva o tvé svatbě,
věděl jsem, že se ti to bude hodit.
Nový manžel potřebuje nový plat.
Jste příliš štědrý, pane.
Vyřiď mé gratulace tvé ženě.
Děkuji vám, pane.
Je to opravdová kráska.
Nemá konkurenci.
Skoro...
Sylfa.
Ano. Děkuji vám, pane.
A jsem ochoten splnit jakoukoliv žádost,
kterou mě kancelář pověří.
Vskutku, vskutku.
Jak příhodné.
Dojednával jsem dohody s jedním hrabětem z ciziny,
který pochází ze staré linie šlechticů. Velmi staré a poněkud výstřední.
Přeje si zakoupit dům tady u nás ve Wisburgu.
- Opravdu? - Na důchod.
Dá se říct, že je jednou nohou v hrobě.
Bude mi potěšením pána doprovodit a doporučit mu jednu z našich nemovitostí.
Já již vybral panství Grünewald.
Promiňte, pane, ale nejsou to ruiny?
Výslovně požádal o starý dům, a jeho apanáž bude nebývale štědrá.
Takže se s ním sejdu zítra. Co třeba v devět?
A jsme u té zvláštnosti.
Je příliš slabý na to, aby mohl přijet k nám,
tudíž ty musíš zajet za ním.
Rozumím.
Žije v malé zemi na východě od Čech,
izolován v Karpatech.
Bude to mimořádné dobrodružství, chlapče.
Vskutku.
Nemůže hrabě potvrdit dohodu zde, až po svém příjezdu?
Ne, je to příliš urgentní.
Trvá na tom, abychom mu nabídli vyslance...
Z masa a kostí.
A štědře tě odmění, chlapče. Velmi štědře.
Zajisti tuhle zakázku a máš ve firmě jistou pozici.
Děkuji vám, pane. Děkuji.
Nezklamu vás.
A jak že se to pan hrabě jmenuje?
Orlok.
Měl bych vyrazit už zítra, protože cesta zabere šest týdnů.
Ale Harding ve vší štědrosti souhlasil, že tu do mého návratu můžeš zůstat.
Proč jsi nechal zvadnout ty krásné květiny?
- Cože? - Ale nic.
- O čem to mluvíš? - Odpusť.
Tak je dej do vody.
Stejně za pár dní zvadnou.
- Vyhoď je. - Cože?
Vyhoď je!
Co to...
Nesmíš tam odjet.
- Co se děje? - Musím ti povědět o mém snu.
Ellen, všechno to už máme za sebou.
- Musím. - Prosím.
Už žádné vzpomínky z dětství.
- Doktoři nám radili, že nikdy... - Ne.
Zdálo se mi o naší svatbě.
Akorát se neodehrávala v kapli.
Nad námi byla neprostupná mračna, která sahala až za kopce.
Vůně šeříků byla během deště silná,
a když jsem došla k oltáři...
Nebyl jsi tam.
Přede mnou byla černočerná...
Smrt.
Ale byla jsem tak šťastná.
Tak šťastná.
Složili jsme sliby, objali se,
a když jsme se otočili,
všichni byli mrtví.
Otec a... všichni ostatní.
Pach jejich těl byl strašný.
A...
Ale nikdy jsem nebyla tak šťastná,
jako v ten okamžik...
Když jsem se držela ruku v ruce se smrtí.
Nikdy ty věci neříkej nahlas.
Nikdy.
Je to jen hloupý sen, stejný jako tvé ostatní fantazie.
Všechno je v pořádku.
Je to pro nás předzvěst něčeho strašlivého.
Podívej, až se vrátím, tak ze mě konečně někdo bude.
Koupím nám krásný dům s vlastní služebnou...
Nic z toho nepotřebujeme.
Chci ti splnit jen to, co si zasloužíš.
Nesmíš odjet! Na to tě příliš miluji!
Přestaň!
Naposledy ve škole, Tome.
- To nejlepší od mého dědy. - Napadlo mě,
že ta tvoje cesta vstříc dobrodružství si zaslouží oslavu.
Děkuju.
Závidím ti.
A já závidím tobě.
Je úžasné, že jsi to po svém otci převzal.
Ale ta zodpovědnost je zdrcující, Thomasi. Opravdu zdrcující.
Samozřejmě si na výdělky stěžovat nemůžu,
ale požadavky trhu rostou rychleji než ta zatracená loděnice.
A moje dvě holčičky... Dvě, Tome.
Miluji je nejvíc na světě.
A...
Neříkej to před Ellen, nebo mou Annou, ale další už je na cestě.
Gratuluji!
Vždycky jsi byl nadrženej kozel.
Nedokážu jí odolat.
A kdy do toho prásknete vy novomanželé?
Až nebudu chudý, jak kostelní myš.
Friedrichu, až budu mít, tak ti budu konečně schopen
- vrátit všechny vypůjčené peníze. - Už ani slovo.
Friedrichu?
Postarej se mi o Ellen.
Skoro mě uprosila, abych tu zůstal.
A zahodit takovou skvělou příležitost?
Obávám se, že se jí vrací její melancholické stavy.
Přirozeně! Bude bez svého manžela a nebude mít nikoho, kdo by ji zahřál.
Zlatíčka, je čas spinkat!
Tati! Tati!
Ne!
Poslechněte svou maminku.
Je čas spinkat! Mazejte.
- Jdeme. - Mazejte.
Nemůžeme! V pokoji je příšera!
Tati! Tati!
Nenech ji, aby mě nechala sežrat příšerou!
Bodni ji!
Omluvte nás, ale mě čeká lov příšery.
Neznám větší dítě než tebe.
- Dobrou noc. - Dobrou.
Tak jdeme. Pojďte.
Tatínku, prosím, zůstaň s náma!
Zůstanu u vás, dokud neusnete.
Slyším ji, jak mi funí za postelí!
Nesmysl, drahoušku. Tady jsi v bezpečí domova.
Odpusť.
Všechny fantazie jsem hodila za hlavu.
Opravdu.
A máme jeden druhého.
Vaše lordstvo, je to zcela dle vašich představ.
Brzy bude pod vaší vládou, a já vás s hrdostí přijmu zde,
poblíž předmětu vaší smlouvy!
Jsem na tebe hrdá.
Dávej na sebe pozor.
To mi tak málo věříš?
Tady máš na cestu důkaz mé nejhlubší víry.
A ty mi budeš každý den psát.
Budu. Slibuji.
Pamatuj, že to všechno dělám pro nás.
- Miluji tě. - Já tebe.
Měj se hezky.
Děkuji.
Tak jo.
Promiňte. Nic nemám.
Co je to za randál?
Zmizte, vy špinaví cikáni!
Akorát mému hostinci děláte ostudu!
A vy potíže.
Promiňte, ale chci přespat pouze jednu noc.
Mám audienci na hradě.
Hrad Orlok, za horským průsmykem...
Ve jménu Boha, neberte ten hrad do úst!
Vrať se do své země, cizinče.
Zavřete ty huby!
Zmizte ve jménu našeho svatého Pána!
Jsem unavený, moc vás prosím.
Běžte.
Zaplatím vám dvojnásobek.
Vyháním tě! Vyháním tě česnekem!
Prosím, nechoďte tam.
Buďte ve střehu před jeho stínem.
Stín vás pohltí do noční můry. Budete vzhůru, ale octnete se ve snu.
Pak už není útěku!
Modlete se.
Modlete, modlete.
Požehnej tomuto nevinnému děvčeti.
Požehnej jí.
Naveď našeho hřebce k nečistému duchu.
Upír!
Hrob upíra!
Upír!
Najděte jeho ocas!
Jeho rozštípnutá kopyta!
Ticho!
Tiše!
Ať tě Bůh spálí!
Z Boží milosti!
Haló?
Kam se poděl můj kůň?
Jdete pozdě.
Půlnoc již pominula.
Všichni mí sluhové se již odebrali ke spánku.
Odpusťte mi, hrabě.
Položte si tam všechny své věci.
Předložte mi smlouvu a posaďte se.
Nechcete počkat do rána?
Chci, abyste činil, tak jak žádám.
Ano.
Zajisté, pane.
Lorde.
Promiňte, pane?
Jsem pro vás lord.
Budu oslovován, tak jak to můj urozený původ vyžaduje.
Ano, vaše lordstvo.
Odpusťte, vaše lordstvo.
Pomodlete se a posaďte se.
Děkuji, vaše lordstvo.
Už se nemůžu dočkat,
až mé oči pohlédnou na vaše smluvní dokumenty.
A také moji korespondenci
s vaším zaměstnavatelem panem Knockem.
Dlouho jsem na ně čekal.
Zajisté, vaše lordstvo.
Pijte.
Mám, vaše lordstvo... Měl bych několik otázek,
co se týká neznámých zvyků místního rolnictva
a zdejších tuláků.
Včera večer jsem viděl...
Nebo se domnívám, že jsem viděl bandu cikánů.
Vydali se do malého březového háje a...
Obávám se,
že jsme se stále nezbavili spousty pověr,
které se mohou zdát poněkud hloupé,
především tak mladému a vzdělanému muži, jako jste vy.
Ale ti cikáni exhumovali mrtvolu.
Je to jejich špinavý rituál.
Jaký rituál by...
Už o tom nikdy nemluvte!
Už se nemůžu dočkat,
až spatřím to vaše město plné moderních lidí...
Jež nemají ponětí,
ani nevěří na takové strašidelné a nechutné pohádky.
Jezte.
Jste ženatý, pane Huttere?
Dávejte si pozor na to, co děláte.
To nic není.
Mohl bych vám pomoct s vaším zraněním.
Běžte k ohni.
Váš obličej mi říká, že vám není dobře.
Počkej na mě!
Opatrně, děti.
Nezašpiňte se!
Chytni mě!
Měla jsi někdy pocit, jako bys ani nebyla člověk?
- No, já... - Snažím se tím jen říct,
jako bys nebyla přítomna ani naživu.
Jako bys byla jen něčí panenka
a někdo nebo něco mělo moc do tebe vdechnout život,
aby tebou mohl manipulovat.
Všichni se občas cítíme mimo.
Takový pocit to není. Je to jako by mě vedla
nějaká neznámá síla, která se nedá nijak vysvětlit.
- Bůh. - Ne, má milovaná Anno.
Já...
Podívej se na oblohu. Podívej se na moře.
Nemáš někdy pocit, že tě něco volá?
Máš pocit, že to máš na dosah ruky.
To je Boží moc.
Jemný vánek z nebes.
Osud!
Ty jsi mi teda romantička.
Nezlobím se, Anno.
Leni.
Odpusť.
Musí ti to všechno znít dětinsky.
Jsou to slova z tvého upřímného srdce.
Mé srdce je bez mého Thomase ztraceno.
Haló?
Hrabě?
A váš podpis jakožto advokáta.
Omluvte moji nedbalost, vaše lordstvo.
To je jazyk mých dávných předků.
Samozřejmě.
Vidím, že u sebe máte medailon panny.
Dar od vaší nevěsty?
Je to tak. Ono to...
Ano.
Mohu?
Není to dlouho, co jsme se vzali.
Mám pro svou ženu nějaké dopisy, které bych rád odeslal. Pokud tedy můžu.
Šeřík.
Co jste říkal, vaše lordstvo?
Máte štěstí v lásce.
Jak příhodné, jak by řekl pan Knock.
Váš podpis.
Doufám, že mi odpustíte, když vás vyruším.
Vaši práci musíme náležitě odměnit.
Pane Huttere.
Nyní jsou z nás sousedé.
Měl jsem velké štěstí, vaše lordstvo.
Promiňte, že se táži, vaše lordstvo,
ale nač takové zastaralé panství, jakým je Grünewald?
Smlouva je podepsána.
Zajisté.
Děkuji vám a také vám gratuluji k vašemu novému domovu.
Je pozdě.
Musíte být znaven a přejete si jít spát.
Jestli mohu, vaše lordstvo,
pokud vás to teda neurazí, přál bych si odjet co nejdřív...
Jakmile vás mé služby uspokojí.
Jsem velice...
V poslední době jsem míval ty nejprapodivnější sny.
Obávám se, že jsem nemocen.
To je černé znamení a předzvěst špatného zdraví.
Zůstaňte a odpočiňte si.
Musím namítat, vaše lordstvo.
Budete se řídit a poslouchat mé rady.
Ale, vaše lordstvo...
Hrabě?
Máte můj medailon.
Tvůj manžel je navždy ztracen.
Sni o mně.
Jenom o mně.
V mírných případech somnambulismu, náměsíčnosti,
je to způsobeno překrvením krve.
Prostě příliš krve.
Možná, že je pouze zmatená a něco ji jenom trápí.
V minulosti měla ty svoje záchvaty.
- Nervově se zhroutila. - Aha.
Jestli to bude pokračovat, dejte mi vědět, v opačném případě buďte bez obav.
Ano, samozřejmě.
Jen vám doporučím, aby spala v korzetu.
Podporuje správné držení těla, uklidňuje dělohu a podporuje oběh.
Tak dobře.
Pokud se záchvaty zhorší, tak ji vždy můžete přivázat k posteli.
Už ke mně přichází.
Přichází.
Navýším dávku éteru.
Od Thomase nic? Nepřišlo nic?
Ne. Obávám se, že vůbec nic.
Ani do vaší loděnice?
A co pan Knock?
Jako by se po něm slehla zem.
Jeho firma je jeden velký chaos.
Nikdy jsem toho chlapa neměla ráda.
Osobně oslovím jeho kancelář!
- Ne, paní Hutterová! - Musím něco najít!
- Proboha! Nemůžete odejít sama. - Ale Thomas...
Cením si vaší zarputilé povahy
a nebudu vás kárat za váš unáhlený úsudek.
Budu dennodenně posílat své lidi, dokud nebude pan Knock nalezen.
Thomas je v pořádku.
Jsem si tím jistý.
Za chvíli se bude stmívat.
Měli bychom vyrazit.
Leni?
Ještě chvilku.
Prosím.
Friedrichu, nechovej se jako hulvát.
Nesmíš se nechat unést těmi jejími pohádkami.
Celá naše domácnost se točí kolem rozmarů Ellen.
Nebaví mě se o ní bavit.
Ty si myslíš, že mě to netíží?
Mám ji ráda.
Nemůžeme jí vyčítat její neduhy.
Odpusť, má lásko.
Doktor Sievers se za ní znovu staví.
A teď se prosím pojďme bavit o něčem jiném.
Jak se má náš malý Friedrich?
No, je hladový jako vždy.
Jako jeho otec.
Na veřejnosti?
Nemůžu ti odolat, lásko.
Ellen?
Leni!
Nový pacient?
Ano, pane.
Uložili jsme ho dole, pane.
Jasně jsem zakázal využívání starých cel.
- Promiňte, pane. - To nepřipadá v úvahu.
Tohle je moderní nemocnice, nikoli vězení.
Ať už vypadá jakkoli slabě, ale přísahám na můj život,
že jsem ho slyšel křičet a sténat.
Našel jsem ho na vánočním trhu Luther.
Zabil tři ovce svýma holýma rukama.
A pak je jedl syrové!
Syrové!
Dobrý den, pane.
Jsem doktor Sievers.
Co vás trápí?
Nic mě netrápí.
Prozřetelnost! Prozřetelnost.
Rozumím.
Můžete mi říct své jméno? Pane...
Jsem nikdo.
Jsem jeho služebník.
A co tam máte?
Životy, dary,
které mi byly darovány jeho lordstvem.
Koukejte, to je krasavec.
Jeho lordstvo má rádo ze všeho nejvíc krasavce.
Jeho lordstvo?
Je věčný.
Jeho oči svítí jako diadém zdobený drahokamy.
A pak přijde na řadu hniloba.
Dušení.
A požírání.
Můj drahý příteli, proč byste to dělal?
To je v pořádku.
Nikdo vám nechce ublížit, drahý příteli.
Přichází.
Kdo?
Kdo přichází?
Ten, jež jsi mě zvolil.
To já jsem byl vyvolen, abych mu sloužil,
neboť vím, po čem prahne.
A uvrhne na vás
kletby, zmatení, utrpení, tresty,
protože jste mě zatratili,
zatímco bude kralovati nad vašimi prázdnými mrtvolami.
Bude je požírat.
Požírat!
Hardingu, pomozte mi.
Ty hysterické záchvaty přicházejí za soumraku jako hodinky.
- Cigaretu? - Ne, děkuji.
Nerad vám to říkám.
Hutterův zaměstnavatel, pan Knock,
byl dnes ráno přijat do nemocnice.
Cože?
Mluvil jste s ním o Thomasovi?
- Přišel o rozum. - Přišel o rozum?
Non compos mentis.
Friedrichu, ten nebohý muž,
zatímco byl posednut nějakým druhem náboženské mánie,
řekl dosti podobnou frázi jako paní Hutterová:
"Přichází."
Cože?
Kde k čertu vězíš, Thomasi?
Což mě přivádí k jednomu specialistovi.
Jehož jméno je von Franz.
- Švýcar. - Švýcar?
Profesor Albin Eberhart von Franz.
On je možná jediný, kdo ji dokáže diagnostikovat.
Byl to významný lékař a učenec v Curychu, když jsem studoval, můj nejlepší učitel.
Tak tedy pošlete zprávu do Curychu.
Ne, ne. Je tady ve Wisburgu.
Tady?
Jako tady?
Proč jste mi o tom neřekl?
- No... - To jsou zásadní zprávy!
- Sakra, chlape, proč vás to nenapadlo? - Víte...
Von Franz je možná nejlepší ve svém oboru, je to kapacita.
Na ničem nebudu šetřit.
Špatně jste mě pochopil, Friedrichu.
Nemám z jeho doporučení dobrý pocit.
Vyhodili ho z univerzity, a ve své rodné zemi se mu vysmáli.
- Cože? - Nerad to říkám, ale...
Začal být posedlý prací Paracelsa,
Agrippa a dalších.
Jsem lodník, Sieversi.
Alchymie.
Mystická filozofie.
Okultismus.
Ne! Orloku!
Za života byl černým kouzelníkem.
Čarodějem.
Avšak ďábel zachoval jeho duši,
aby mohlo mrtvé tělo povstat v hříchu.
V jeho stínu jste ztracen.
Ne! Ne, musím odejít.
Slíbil jsem to Ellen.
Zůstaňte tady.
Jeho zlo nemůže do tohoto domu Boží.
Slíbil jsem, že mě přiberou do firmy.
Přijel jsem sem, abych hraběti prodal dům ve Wisburgu.
Nemůže odejít.
- Má namířeno do Wisburgu. - Nemůže odejít.
Musí se navrátit do poskvrněné země,
kde byl pohřben.
Ne! Jde mu o Ellen!
Vím to!
Zanedlouho nadejde čas, kdy ti nebudu pouhým stínem.
Brzy se naše těla propojí
a budeme jedno.
Díky přírodě, která zesiluje hromy
a popohání mě kupředu na křídlech divokých větrů.
Nezklamal jsem vás, vaše lordstvo!
Váš slíbený dar čeká!
Prozřetelnost!
Vědecká komunita je na křížové výpravě, že ho práce přivedla k šílenství.
Ujišťuji vás, Hardingu, že profesor působí poněkud netradičně,
ale bude schopen najít původ její nemoci.
Profesore von Franzi?
Dejte mi pokoj!
Jsem váš bývalý student.
Zmizte! Tak už vypadněte!
Profesore, prosím, nechci vás nijak vyrušovat.
Profesore, prosím.
Téměř jsem rozluštil záhadu z knihy Mysteriorum Libri Quinque.
Omlouvám se, profesore.
Ne. Vy v tom nehrajete roli.
Nesprávně jsem spočítal postavení hvězd.
Hermés mi dnes večer nepřemění černou síru na zlato.
Ano, už vás nebudeme obtěžovat.
- Musíme odejít. - Jen...
Dobrou noc, profesore.
Nedávejte psům, co je svaté.
Neházejte perly před svině,
nebo je nohama zašlapou, otočí se a roztrhají vás.
Můj drahý mladý Sievers!
Nebo mě už skomírající oči klamou?
Měl jsem to vědět!
Pojď ke mně, chlapče! Jsem tak rád, že tě vidím!
Něco jsem cítil.
Přivedlo mě to do Wisburgu už před lety.
Cítil jsem, že se to nezadržitelně blíží.
Myslel jsem, že jde o něco zlověstného, ale byl jsi to ty.
A teď mi pověz, co se děje?
Ano! Už vím!
Tvůj drahý přítel trpí nějakou vzácnou nemocí.
Není to náhodou host, kterého jsi ubytoval doma?
Mladá žena vykazující opakované a vleklé záchvaty somnambulismu.
Vypadáš unaveně, mladíku.
Je libo šnaps?
Počkejte! Ještě nejste zdráv!
Ano?
Rychle, kapitáne!
Vraťte se na palubu!
Ale Vasilyev... A teď už i Redenko.
Kapitáne, je to mor!
Izolujte nemocné!
Ďábel!
Náš náklad je prokletý.
Běžte dál! Běžte dál!
Ven! Všichni ven!
Okamžitě to děvče rozvažte!
Jinak to nešlo, protože by tu všechno zničila.
Rozvažte ji.
Vy jste ten doktor, o kterém mluvil pan Sievers?
Je pod sedativy?
Podával jsem jí opiáty.
Během dne si musí odpočinout, neboť v noci nezamhouří oko.
Musí být při smyslech!
Odstupte, odstupte!
Mé drahé děvče, ano, jsem to já, a přišel jsem ti pomoct.
Ta je tvoje?
Greta?
Nemá žádného páníčka ani paničku.
Vypadá tak.
Chtěl bych se ti omluvit,
ale rád bych už začal se svou konzultací.
Víš...
Vzbuzuješ ve mně zájem.
Doktor Sievers mi pověděl, že jsi ta kouzla uměla už jako malá.
Mohla bys mi je popsat, prosím?
Není to tak, že si je vždy pamatuji.
Je to jako by se má duše zatoulala.
Řekni mi všechno, co víš.
Někdy to bylo... je to jako sen.
A vím věci.
Vždycky jsem věděla, co budu mít na Vánoce za dárky.
Věděla jsem, kdy moje matka zemře.
Otec mě nacházel na našich polích u lesa,
jako bych byla jeho malá víla.
Rozumím.
Ale jak jsem začala být starší, tak se to zhoršilo.
Naháněla jsem mu hrůzu. Měl hrůzu z mého doteku.
Byla jsem tak osamělá a přála si, aby mě někdo utěšil.
Pak přišla ta prezence, noční můry,
epileptické záchvaty...
Prosím, pokračuj.
Nakonec mě tatínek našel ještě jednou ležet.
Byla jsem nahá.
Moje tělo, moje...
Moje maso, já...
"Hříšnice!"
"Hříšnice!" Řekl!
Pak mě poslal na to místo, kam jsem nechtěla jít.
Ne, ne.
Všechno to skončilo, když jsem potkala mého Thomase.
Naše láska mě vyléčila.
A přesto se ti ty vize a stavy náměsíčnosti vrátily?
Strašně se o něj bojím.
Profesore.
Mé sny jsou stále temnější.
Pochází zlo z našeho nitra nebo zvenčí?
Dostává se do transu.
Pustil jsi jí žilou, abys snížil překrvení?
Samozřejmě.
A menstruaci má?
Spontánní.
Ztratila moc krve, ztratila moc krve.
Posviť mi, prosím.
Má rozšířené zorničky.
Nereagují na světlo.
- Nemožné. - Jasnozření.
Není tady. Podej mi tašku.
Omluv mě za poněkud groteskně zdlouhavou demonstraci.
Jehlu.
Avšak musím ti dokázat,
že tohle děvče již není s námi.
Profesore, musím protestovat.
Zdrž se svých protestů, protože nic necítí.
Je teď napojená na jinou sféru.
Ošetři tu ránu, Sieversi.
Teď...
Slyšíš mě, mé dítě?
A co vidíš?
Přikazuji ti, pověz mi, co vidíš!
Naprostou tmu.
Přízrak smrti.
On... Rozšiřuje svůj stín,
a přichází.
Kdo? Kdo k tobě přichází, dítě moje?
Kdo? Tak mluv!
Skloň se před tímto prastarým talismanem!
- Profesore! - Neublížím jí!
Přikazuji ti,
poslouchej můj hlas.
Pod ochranou Chamuela, Haniela a Zadkiela,
promluv ke mně!
Ve jménu Eligose,
Orabase a Asmodea,
promluv ke mně!
Každou noc se k tobě vyplížím. Nejdřív ve spánku, pak do tvé náruče.
Všechno to bude směsice ohavnosti, a ty budeš po kolena v krvi.
Všichni budou ronit slzy.
Nebude nikoho, kdo bude moci pohřbívat mrtvé.
- Jsi mi slíbená! - Slíbená?
- Myslí svého manžela! - Pomozte mi, pomozte mi!
Toho jsem se obával.
Nuže?
"Nuže" co, chlapče? Ty to snad nevidíš?
Co bych měl vidět?
Je zřejmé, že je prokletá.
- Prokletá? - Ano, prokletá.
Tohle drahé mladinké stvoření je posednuto nějakým duchem.
Možná démonem.
Prosím?
Ujišťuji tě, Hardingu, že to profesor myslí jako nadsázku.
- Ne, myslím démona! - Vtipálku.
Ale co vaše objevy v oblasti patologických halucinací?
Tahle mezi ně nepatří.
Nemůžete si myslet, že tomu uvěříme.
Jak se to Ellen mohlo stát?
Démoničtí duchové si snáze vybírají jedince,
u kterých převládají nižší zvířecí funkce.
Démoni je mají rádi. Vyhledávají je.
Nechci s vámi nijak polemizovat,
ale sám jsem byl svědkem, že nervově labilní ženy,
- jsou schopny si vymyslet různé klamy. - To není žádný klam.
Domnívám se, že vždy byla vysoce senzitivní,
co se týká těchto jedinečných kosmických sil.
Možná ten váš blázen.
Uznáváte, že je mezi těmi případy nějaká spojitost?
To je otázka.
Možná tak domněnka.
Určitě to má spojitost se zmizením jejího manžela.
Ne! Tohle zlo...
Ať už je to cokoliv a jakkoliv bylo přivoláno,
rozpoutáno, to nevím,
ale tohle pozoruhodné děvče, je ve velkém nebezpečí.
Musím se navrátit ke svým studiím.
Paní Hardingová.
Seďte u ní. Pozorujte ji.
Hlaste mi její chování.
Sieversi, už žádný éter!
Ale pak bude běsnit celou noc.
Pak běsnit musí.
Blíží se k nám děsivá bouře.
Ukončím ten mor! Toho ďábla.
- Pomozte mi! Pomozte mi! - Bože.
Dostanu tě ven.
Neboj.
Pomoc.
To je v pořádku. To nic.
- Poslouchej. - Co to bylo?
Poslouchej.
Jeho lordstvo dorazilo!
Krev je život.
Je tady. Je tady!
Jeho lordstvo je tady!
Krev je život!
Je tady!
Ellen?
Thomasi!
Ne, ne!
Thomasi!
Thomasi.
Nenašel tě.
Bál jsem se, že už tě nikdy neuvidím.
Má lásko.
Měla jsi pravdu.
Měla.
Má tvůj medailonek.
Thomasi.
Co to zase je?
- Thomasi! - Hartmanne, dveře!
V pořádku, pane.
Thomasi!
Maminko! Tatínku!
To je příšera?
Co to má k čertu znamenat?
Je po třetí hodině ranní!
Panebože.
Mor! Je to zamořená loď.
Sakra.
Upozorněte přístavní úřad.
- A informujte doktora Sieverse. - Rozumím, pane.
Jsme na místě, vaše lordstvo.
Jsme na místě.
Makléř je stále živ.
Já ženicha udusím, vaše lordstvo.
Mám v něm ještě využití.
Prosím...
Poučte mě.
Pověřte mě. Využijte mě.
Mám vašemu lordstvu přinést tu krasotinku?
Smlouva vyžaduje,
aby dobrovolně splnila svůj slib.
Nemůže být unesena.
Prosím, vaše lordstvo...
Milostivě vás prosím...
Tiše, pse!
Tvé žadonění mě začíná unavovat.
Ty bys mě neměl o nic prosit.
Vaše lordstvo.
Za chvíli se venku rozední.
S úsvitem zazvoní zvony,
a stanou se symbolem mého příchodu.
A pak tě ochutnám.
Jak to zvládá?
Podle toho, co povídají ostatní, se o něj nebojím víc než o sebe.
Prosím, odpusť mi všechny problémy, které jsem ti způsobila.
Jsem ráda, že jsi opět sama sebou.
Zdá se to jako zázrak.
Možná se profesor Franz mýlil.
Možná to bylo jen kvůli tvé touze vidět co nejdřív Thomase.
A tvé...
Melancholii?
- Já... - Thomas viděl něco děsivého.
Kéž bych mohla mluvit s profesorem...
Zadrž. Jeho myšlenky jsou tak divné.
Profesor Franz mluvil o démonovi.
Leni, prosím.
Už pro dobro dětí.
Blíží se čas Vánoc.
Proč musíš být tak zarputile tvrdohlavá?
Protože mám pravdu.
Sieversi, žádal jsem konzultaci s vaším bláznem, ne mrtvolou.
Prosím o trpělivost, profesore, ale právě tohle mě tíží.
Vykazuje všechny příznaky krevního moru.
Sepse, oční výtok.
Dokonce vidím i několik kousanců od hlodavců.
Obávám se, že tato loď zavlekla do Wisburgu mor.
A matoucí je fakt, že jeho tělo je zcela bez krve.
Podívejte se na to zvláštní kousnutí.
Už jsem v našich kanálech viděl několik obřích škůdců,
ale řekněte mi, profesore, jaká krysa má čelisti takové velikosti?
Andělé a démoni chraňte nás.
Kde je váš blázen?
Musíte mě k němu okamžitě zavést.
Vy jste o tom neslyšel, doktore?
Ne.
Pan Knock zmizel a utekl.
- Cože? - Včera v noci zabil hlídače ve službě.
Ten muž musí být nalezen!
Sirrahu, ukažte mi cestu.
Sieversi, přiveďte Hardingovy.
A přijďte dnes za mnou do mé rezidence.
Tohle není ledajaký mor.
Nech mě.
Posuň se.
Thomasi.
- Nemůžu dýchat. - To jsem já.
Nemůžu dýchat!
Nech mě!
Prosím, neopouštěj nás, maminko.
Slibuji, že vám nikdo neublíží.
Žádné příšery. Nikdo.
A teď mi dejte pusinku.
A pomodlete se.
Teď ukládám se ke spánku,
modlím se k Pánu, aby mou duši ochránil.
Anno?
Ty jsi mě teda vyděsila!
Odpusť.
Friedrich se už vrátil?
Ne. Ne.
Co se děje, drahoušku?
Můžu u tebe dnes přespat?
Naše přátelství mě hřeje u srdce.
Odpusť mi mé chování.
Děkuji ti za tvou lásku.
Můžeš si ho vzít, jestli chceš.
Bůh je s námi, Leni.
Nebudu poslouchat, že jsem pronásledován nějaký duchem.
Ne, prosím. Ne!
Není to pouhý duch, neboť se umí projevit fyzicky
a s tím nejhorším možným úmyslem.
A co to teda je?
Jako každý mor, jehož hlavním cílem je pohltit všechno živé na Zemi.
Tohle stvoření je mnohem mocnější než zlo.
Je to smrt sama.
Nespal jsem celé dny.
Z mého domu se stal blázinec,
a kvůli tomu jsem byl přivolán do této bohem zapomenuté díry?
Neříkejte mi, že věříte v tyto středověké čertoviny!
Já nevěřím. Vím to!
Viděl jsem na světě věci,
které by Isaaca Newtona přiměly zalézt zpět do matčina lůna.
Doba osvícení nás pořádně ničemu nenaučila,
přičemž je to právě naopak, protože nás oslepila plynným světlem vědy.
Zápasil jsem s ďáblem,
jako Jákob zápasil s andělem v Penielu.
A povídám ti, jestli máme temnotu zkrotit,
musíme nejdřív přiznat, že existuje.
Pánové,
setkáváme se zde s nemrtvým přenašečem moru,
upírem Nosferatu.
Ty.
Cítila jsem tě, jak se plazíš v mém těle jako had.
To nejsem já.
To je tvá přirozenost.
Ne. Miluji Thomase.
Láska je pro tebe podřadná.
Už jsem ti řekl, že nepocházíš z lidského rodu.
Jsi zlý, když to tvrdíš.
Jsem manifestací hladu.
Nic víc.
Celá staletí jsem jako nejodpornější bestie
ležel v té nejtemnější jámě.
Dokud jsi mě neprobudila, čarodějko,
a nevytáhla mě z mého hrobu.
Ty jsi mé utrpení.
Tvé utrpení mě nezajímá!
A přesto jsme si souzeni.
Tvůj manžel se podepsal svým jménem
a přenechal tě mně za jeden pytlík zlata.
- Lži. - Za zlato,
se zprostil svého manželského slibu.
Vůbec ho neznáš!
A zproštění musí být dokončeno tebou,
na základě tvé vlastní vůle.
Jsi šarlatán.
To nalháváš sama sobě.
Byla jsem nevinné dítě.
A přesto sis myslela, že se nevrátím?
Opravdu sis to myslela?
Pojí tě ke mně tvá vášeň.
Ty nemůžeš milovat.
Nemůžu.
Navzdory tomu se bez tebe nedokážu nasytit.
Pamatuješ si, jak jsme kdysi byli spolu?
Na jeden okamžik. Pamatuješ?
Pohrdám tebou.
Lžeš!
Chceš, abych ti dokázal, jak dokážu nenávidět?
Máš tři noci na rozmyšlenou!
Dnešní byla první.
Dnes jsi popřela sama sebe,
a tak mi dáváš právo vzít životy těm, jež miluješ ze všeho nejvíce.
Popřela sama sebe?
Vyžíváš se v mém mučení.
O třetí noci se mi podvolíš,
nebo ten jemuž říkáš tvůj manžel, zhyne mou rukou.
Ne!
Dokud se mi nepodvolíš,
budeš sledovat, jak se svět stává ničím.
Ne!
Zbývají ti dvě noci.
Nikdy jsem nic takového neviděla.
Mor se šíří rychleji, než včerejší lesní požár.
Jednoduše nemůžeme přibrat další lidi.
Míra nákazy je příliš vysoká.
Požádal jsem starostu o vyhlášení karantény.
- Město musí být uzavřeno. - To není křesťanské.
Ještě se nějaké pokoje najdou, pane. Soudný den se blíží. Mějte slitování.
Musíme zachovat klid navzdory této epidemii.
Stín se na mě tlačí.
Mé tělo se potápí.
Potápí.
Zápach zkaženého masa je dusivý.
Já...
Cítím se tak slabá. Já...
Obávám se, že náš malý Friedrich je takový silák,
a tak hladový, že mě požírá zevnitř.
Můžu vidět holčičky?
Musím je ujistit...
Všechno bude v pořádku, drahá.
Všechno bude dobré.
Už se nepoznávám.
Ellen, pověz mi,
co je zač ta nesnesitelná temnota?
Já...
Pane Hardingu, musíte za mnou. Něco tam je.
Stín, pekelné stvoření!
- Ellen. - Prosím!
Není to žádné nervové zhroucení!
Je to přesně, jak profesor Franz popisoval! Démon!
Paní Hutterová, odpusťte,
ale chci, abyste se vy i Thomas vrátili domů.
Cože?
Je to pro vaše vlastní dobro.
Prosím.
Mějte slitování. Thomas na tom není dobře.
Nevím, co bych mohl...
Budu se za Thomase modlit.
- Víte, že vás mám oba dva rád. - A co Anna? Vy jste ji neviděl?
Do toho vám nic není.
Friedrichu, musíte mě poslouchat.
Jsme všichni ve velkém nebezpečí. Klidně si před váma kleknu!
Paní Hutterová, prosím!
Proč mě tak nenávidíte?
Jak se opovažujete se mnou takhle mluvit?
Nikdy jste mě neměl rád. Nikdy.
Nezapomínejte, kam patříte, madam.
Nebudu jen tak přihlížet a předstírat vaši nadřazenost.
- Odmítám měnit svůj názor. - Proč mě nechcete vyslechnout?
Poslouchejte mě, prosím!
Dělal jsem pro vás maximum během těch dlouhých měsíců.
Nechal jste mě svázat.
Měla byste vůči svému opatrovníkovi najít aspoň špetku důstojnosti.
Jak můžete být tak hloupý a krutý?
Hartmann vám zavolá povoz.
Samozřejmě na mé náklady.
Už pro dobro vašeho manžela se modlím, abyste se naučila chovat s úctou.
Anna zemře.
Vy zemřete!
Všichni zemřeme!
Proč jsi mi předtím nic neřekl?
Jsem vůl.
Samozřejmě, že je to pan Knock.
Jeho obsedantní potřeba a posedlost pojídáním živých tvorů. Musí to být on.
On není Nosferatu.
Ale musí být nalezen,
protože s tímto stínem uzavřel smlouvu.
Všechno prohledejte.
Zvedněte koberec.
Solomonari.
A jejich kodex tajemství.
"A já se postavil na břeh moře."
"Tu jsem viděl, jak se z moře vynořila dravá šelma.
A had šelmě povolil, aby pravila o velkých jménech v rouhání.
Ta šelma, kterou jsem viděl, byla jako levhart,
měla nohy jako tlapy medvěda a její tlama připomínala lva.
Dravá šelma o deseti rozích a sedmi hlavách!
Na těch rozích deset královských korun a na hlavách jména urážející Boha..."
Naše vědma a její manžel jsou v nebývalém nebezpečí.
Musím je vidět.
Poslal jsem je domů.
Jak tu zrůdu zabijeme?
Nevím. Vy jste je poslal domů?
- Co? - Vy jste je poslal domů?
Ne, to jsem nemyslel. Ano, poslal! Vy nevíte?
Přesně tak. Nevím.
Nikdy jsem neměl tu příležitost se s Nosferatu potkat.
On to neví.
Všechny vaše skvělé přednášky jsou pouhé citace ze zatracených knížek!
Prostředky k zapuzení a likvidace, jsou velice rozdílné z regionu do regionu.
Nikdo nezná jejich efektivitu.
Přesto je tu jeden neměnný fakt,
- jež mě zaujal ze všeho nejvíce. - Mluvte.
Za každých okolností, se Nosferatu musí navrátit
hned s prvním zakokrháním kohouta do země, kde byl pohřben.
Během dne musí spát ve svém hrobu.
Co se stane, když nebude?
To, můj drahý Sieversi, je otázka.
Panebože.
Proboha.
Už to vážně nedávám.
To se nedá poslouchat. Zmizte.
- Hardingu. - Běžte. Oba dva!
Friedrichu, prosím...
Vy snad nevidíte, že tu máme co dočinění s epidemií?
Skutečná epidemie, která zabíjí skutečné lidi!
- Sakra, Hardingu! - Oba dva!
Mrzí mě to, Sieversi. Promiň.
Paní Hutterová je šílená a měla být zavřená už dávno.
Moje Anna...
Byla pokousána havětí.
Krysami! Ničím jiným!
Zítra odjíždíme z Wisburgu.
Ale karanténa... Zítra uzavíráme město!
Nenechám vás, aby vaše čiré šílenství zabilo mou ženu!
Noční démon se nabažil krve vaší manželky a zcela jistě se vrátí pro zbytek.
Odejděte.
Thomasi.
Ellen, lásko moje.
Musíme jít.
Musíme prchnout z města.
Jsi v nebezpečí.
- Věděla jsi to. Ne! Musíme. - Nemůžeme utéct.
Je tu něco, co ti musím říct.
Něco tak ohavného, tak základního.
Nic, co řekneš mě nepřekvapí,
protože na tomto světě kráčí ďábel a já ho potkal, a on...
Nemůžu o tom ani mluvit. On...
Přišel si do Wisburgu pro tebe.
Já vím.
Cože?
Znám ho.
Znáš?
Je to všechno má vina.
Nikdy jsem nikomu neprozradila svoje tajemství.
Hledala jsem společnost.
Hledala jsem...
Něhu, a řekla jsem to nahlas.
- Jak to myslíš? - Zpočátku to bylo milé.
- Nikdy jsem nezažila takovou radost. - Ellen.
Z čehož se stalo mučení, které mě chtělo zabít.
Ale Thomasi...
Byl jsi to ty, kdo mi dal kuráž, abych se osvobodila od mého studu.
Ty.
Co to povídáš?
Ty tomu nerozumíš?
Prosím, pomoz mi to pochopit.
On je můj stud! On je moje melancholie!
Bral mě jako svou milenku, a teď se vrátil.
Dozvěděl se o naší svatbě a vrátil se.
- Nemožné! - Sledoval mě v mých snech.
Nebyla jediná noc, kdy jsem na něho nemyslela.
- Ellen. - Nesahej na mě!
Nikdo na mě nebude sahat!
Přestal jsi mi psát dopisy.
- Cože? - Slíbils, že mi budeš každý den psát.
To jsi na mě v tom hradě nemyslel?
- Myslel. Já... - Lži.
Po tom, co jsi mi právě přiznala...
Řekl mi o tobě.
Řekl mi, jaký jsi byl bláhový.
Bojácný.
Dětinský.
Jak ses mu schoulel do náruče jako omdlévající lilie ženy.
- Ellen. - Pověděl mi, jak jsi mě prodal za zlato.
- Ne, já... - Naše láska měla být posvátná!
- Ellen, prosím. - Nikdy mě neposloucháš! Tak kde to máš?
Tvoje peníze? Tvoje povýšení? Tvůj dům?
Kde máš ty věci, které jsou ti tak drahé?
Splatil jsi milému Hardingovi svůj dluh?
Odvděčil ses mu morem, který nakazil jeho ženu?
Odjel jsem kvůli nám, pro naši budoucnost.
Pro co? Pro co? Pro tyhle věci?
- Pro tebe! - Na tom nezáleží!
To je jedno...
Nevidíš to?
Nikdy jsme se neměli brát.
Jsme jako živoucí mrtvoly!
Ellen, prosím.
Ellen!
Měl bych zajít pro doktora Sieverse.
Ne!
Ne! Prosím, prosím.
Budu v pořádku.
Budu v pořádku. Slibuji, slibuji.
Nedokážeš mě potěšit jako on.
Ano! Vezmi si mě!
Prosím.
Prosím!
Ano!
Polib mě.
Polib mé srdce. Mé srdce.
Nechť nás vidí! Ať vidí naši lásku.
Bez tebe se stanu démonem!
Ellen. Ellen! Ellen!
Ellen, to jsem já! Ellen.
Ellen, miluji tě. Miluji tě!
Se mnou jsi v bezpečí.
To jsem já. To jsem já.
Drž se ode mě dál! Jsem nečistá.
Nikdy.
Zabije tě, když za ním nepůjdu.
Budeme od sebe, a svět se zhroutí vniveč.
Ne.
Zabiju ho.
Zabiju ho! Zabiju.
Už ti nikdy neublíží.
Nikdy.
Konečně.
"A hle, panenská žena nabídla svou lásku šelmě
a ležela s ní po boku v těsném objetí,
dokud první kohout nezakokrhal.
Její dobrovolná oběť zlomila kletbu
a osvobodila je od zkázy Nosferatu."
Ona je klíč.
Neprobouzej se.
Tati! Tati!
Friedrichu. Friedrichu!
Friedrichu, probuď se!
Nebudu roniti slzy, neboť už nemám z čeho.
Musíme si s ním promluvit.
Vydržte chvíli. Jeho zármutek je příliš velký.
Mohu?
Budou další oběti.
- Čekala dítě. - Já vím.
Smrtka vládne svou těžkou kosou s každou změnou větru.
- Profesore, musím si s vámi promluvit. - A já zase s vámi.
Odveďte odsud toho ničemu!
- Za všechno může vaše chorá mysl! - Prosím, prosím.
- Přestaň! - Je to má vina!
Tohle není o tobě, Thomasi.
- Je to všechno vaše vina! - Chápeme tě, ale musíš nás vyslechnout!
Friedrichu, ty noční můry existují!
Existují.
A přesto nejeví žádné známky krevního moru.
Dobré sestry mě vyléčily svými modlitbami,
ačkoli se stále obávám, že jsem pořád pod vlivem jeho kouzla.
Věřte v Boha a svou sílu.
Monstrum vás nechalo napospas smrti, a přesto jste zvítězil.
Hardingu.
Promiňte. Nejsem sám sebou. Já...
Prosím, odpusťte mi všichni.
Nemohl jsem prostě přijmout... Nemohl...
Síla, příteli. Síla.
Orlok má svou rakev na panství Grünewald.
- Je to tak. - Přímo pod naším nosem.
Dnes tu bestii zničíme.
- Pojedu s tebou. - V žádném případě. Musíš být v bezpečí.
Sejdeme se u Hardinga a pak se vydáme na panství.
Prosím! Připravenost je vše.
Musíme posvětit zemi, kde je pohřben a zničit jeho sarkofág.
Pak nebude mít svatyni při zakokrhání kohouta.
A co potom, až odkryjeme tělo?
Probodnu ho hrotem studené oceli.
- Co když to nebude fungovat? - Musí.
Profesore, dovolte mi, abych vás doprovodila.
Vím, že to musím být já, profesore.
Ve světě okultismu jsem možná tak zdatný turista.
Kdežto vy jste se do toho světa narodila.
Je to vzácný dar.
Jeho vliv na mě je tak mocný,
tak strašný,
přesto má duše nemůže být zlá jako jeho.
Nejdřív zlo musíme poznat, abychom ho mohli zničit.
Musíme ho objevit uvnitř nás samotných.
A až se tak stane, musíme ho v sobě ukřižovat,
nebo nikdy nedojdeme spásy.
Neprahnu po spáse.
Celý život jsem potlačovala svou pravou náturu.
Tak jí naslouchejte.
Obávám se, že Nosferatu neskolíme žádným z našich železných kůlů.
Jsem přesvědčen, že pouze ty máš tu moc nás zachránit.
Ellen, pospěšme si.
V časech pohanů,
jsi mohla být velkou kněžkou Isis.
Avšak v tomto podivném a moderním světě,
má tvůj účel daleko vyšší hodnotu.
Naše spása jsi ty.
Děkuji.
Tvého manžela pohlídám v zátoce.
Teď už ale běž. Běž domů.
Přesto se ho snaž podpořit v jeho snaze vyhrát předem prohraný lov.
Všechno to ukončíš?
Slib mi, že se ke mně nevrátíš, dokud nebude mrtev.
- Slib mi, že se nevrátíš. - Slibuji.
Nemá nad tebou moc, Thomasi.
Vkládám do tebe svou víru.
Miluji tě.
Neboj.
Sbohem.
Není tady?
Ne, pan Harding odjel, pane.
Kam se mohl vydat?
Stále truchlí. Měli bychom na něho počkat.
Do západu slunce je pořád čas.
Ne, musíme ho najít.
Není na tom dobře, Sieversi. Mám o něho strach.
- Hardingu! - Hardingu!
Friedrichu!
Claro.
Louiso.
Moje holčičky.
Anno.
Tvé lože je tak temné.
Tak malé.
Anno, lásko moje.
Náš syn.
Náš malinký syn.
Odpusť.
Už nikdy neusnu.
Nikdy!
Nechť tvé něžné objetí,
mě drží v blaženosti,
pryč od věčného spánku.
Friedrichu!
Bože.
Jdeme pozdě.
Musíme zapálit jejich nakažená těla.
Naše plameny je očistí.
Už to nezvládám.
Prosím, musíme pokračovat.
Ale Orlok... Nepovstal? Neměli bychom se vrátit do našich domovů?
Ne, nebudu čekat až do rána.
Moudré rozhodnutí, Thomasi.
Cítím, že mu to dnes dlužím.
Nechť se Bůh slituje nad jejich dušemi.
"Ve jménu Jehova,
a mocí a důstojností těchto tří jmen,
Tetragrammatona, Anexhexetona, Primematuma,
vyháním tě hrozivý duchu Nosferatu do pekelného jezera,
kde spočineš do Dne posledního soudu a budeš zapomenut před tváří Boží,
jež přijde soudit živé i mrtvé a svět s ohněm."
Pohleď, třetí noc nastala.
Za nádvořím je kaple.
Rychle, Thomasi!
Jsem připravená.
Pobízím tě, pojď ke mně.
Tamhle je.
Panebože.
Běž, Thomasi.
Osvoboď tělo démona.
Thomasi, ne!
Pan Knock.
Já...
Zřekl jsem se pro něj své duše.
Měl jsem se stát nesmrtelným princem krys.
Ale on se zajímá jen o tu svou hezoučkou nevěstu,
- a ona je jeho. - Zrůdo.
Bodni mě znovu.
Jsem ztělesněním rouhání.
Zemři, ty pekelný hade!
Všechno to zapal.
Sakra, člověče, šel za mou ženou!
Musíme to spálit. Musíme zničit celé jeho obydlí!
- Nesmí mít svatyni. - Nesmíme ztrácet čas.
- Pronásleduje Ellen. - Musí to být ona!
Nedokáže odolat její krvi!
Jste šílenec.
Věděl jste, že tu Orlok nebude. Celé odpoledne jste to věděl.
Na přání vaší ženy.
To není morální!
Bůh dalece přesahuje naše morální hodnoty!
Marně! Marně! Utíkáš marně!
Nepředběhneš její osud!
Její temné pouto s bestií nás všechny zachrání,
neboť za úsvitu je světlo ze slunce nejčistší!
Spása!
Mor bude vymýcen!
Spása!
Přijímáš ze své vlastní vůle?
Ano, přijímám.
Pak je smlouva splněna.
A tvá přísaha znovu složena.
Ano.
Tvá přísaha znovu nabyla platnosti.
A tak by ses mi měla oddat.
Jsi má.
Víc.
Ellen.
Odpusť.
"A hle, panenská žena nabídla svou lásku šelmě
a ležela s ní po boku v těsném objetí,
dokud první kohout nezakokrhal.
Její dobrovolná oběť zlomila kletbu
a osvobodila je od zkázy Nosferatu."
Lordek. Děkuji za vaši podporu. www.titulky.com