Omlouvám se. Nemůžu to...
Je tady tak horko...
a netuším, jak se s tou pitomou věcí zachází.
Podepsala jsem papíry.
No teda!
- Jak se cítíš? - Příšerně.
Byl tam Francis, přirozeně tam musel být.
Bylo těžké ho zase vidět.
Podepsal to tak rychle,
já jsem alespoň předstírala, že se to pokouším ještě jednou rozmyslet.
Myslím, že z toho byl taky vyděšený.
Chvíli to bude trvat.
Nakonec... je to devět let,
není možné zničehonic zapomenout na tak dlouhý společně strávený čas.
Nejpodivnější je...
ukončila jsem manželství, za kolik... 5 minut?
A najednou, prostě...
začínám přemýšlet o...
dítěti.
Proč zrovna teď, proč jsem o tom nepřemýšlela, když jsem byla vdaná?
No, zřejmě jsi určitým způsobem tušila,
že to není ten správný muž.
A takhle ses snažila chránit se, to je v pořádku.
Rafi, vracíš se zpátky do života.
Zase budeš moci dělat všechny ty věci,
na které jsi musela zapomenout.
Je to opravdu nádherný okamžik.
A k otázce dítěte se vrátíš, až přijde ten pravý čas.
Ale teď se soustřeď na přítomnost...
na to, co je teď.
Ahoj Davide! Tady Morris,
poslyš, mám na tebe malou prosbu...
seznámil jsem se s jednou dívkou...
zakázala mi, abych jí volal... však víš jaké jsou holky!
chtěl bych, abys za ní jel se mnou...
neděs se, prostě nevím jak jinak jí to vrátit.
Nejsem si jistý, ahoj!
Opravdu nevím, proč se toho účastním.
Trpíš nevyléčitelnou nemocí. Dobře, chápu.
Ale proč do toho zatahuješ mě?
- Jak tě do toho zatahuju? - Jsem v autě.
Uvidím to, takže se ze mě stane spolupachatel.
- Moje taška taky? - Morrisi.
Takže kdo to vůbec je?
Anebo víš co, radši ne. Nechci to vědět. Neříkej mi to.
Její otec určitě sedí ve vedení nějaké firmy, nebo tak něco.
Ale spíš by mě zajímalo proč se s tebou žádná holka nechce setkat podruhé.
Jednoho dne s tím budeš muset skončit. A co budeš dělat pak?
Víš co? To by mě taky zajímalo.
Jsi hermafrodit? Máš nějaký virus?
Tady to je. Jdeme!
Fajn. Hlavně si pohni,
Jdeme s Michelle do kina.
Michelle?
- Bože! - Prostě si pospěš.
Ahoj.
Co tady k čertu děláš?
Říkala jsem ti, že už tě nechci vidět.
Chci si jen promluvit, pojď sem. Promluvme si.
Nechce se mi věřit, že sis troufnul přijít ke mě domů.
- Necítíš k ženám ani trochu úcty, - Já vím, promiň...
Ublížil jsi mi, ty hajzle.
Ok, ok, ok...
Nemůžu uvěřit, že jsi sem přišel...
- Mike! Ok, už padám...
Joe, pojďte sem.
- Mike! - Mike?
- Joe, pojďte.. - Rychle do auta!
Nasedej, rychle!
- Vrať se ty hovado! - Rychle, rychle, rychle...
Jeď!
Vrať se!
Sakra!
To nebylo směšné.
KINO VILLAGE "ANTONIONELIHO FESTIVAL"
- Podíváme se po Michelle. - Jo.
Na co jdete? "Beaches"?
- "The wind beneath my wings". - Víš že jsi můj hrdina?
- Bav se - Zatím.
Dave!
- Randalle. - Jo, jo já vím.
- Ahoj! - Jak se vede?
Tak všelijak.
To je má přítelkyně Catherine, a tohle je Rafi.
- Ahoj. - Ahoj.
Tak... Co tady děláš?
- No... jdu se podívat na film. - Jasně.
Co je? Přivádím tě do rozpaků nebo co?
- Co? - V pořádku, klidně to řekni.
Je zábavný, odkud se znáte?
Dave pracuje v galérii...
- A jeden můj klient... - Ahoj.
Ahoj.
- Randall. - Promiňte...
- Ahoj! Michelle. - Michelle.
- Michelle? - Ano
- Už máte lístky? - Ne, teprve je jdeme koupit.
- Jdete na to samé co my? - Jo.
- Opravdu? - Jo
Skvělé! Takže...
- Uvidíme se... - Dobře.
No tak skoč už. Skoč dovnitř!
Skákej...
Vítěz!
Zamčeno.
Proč?
Zasekly se dveře.
Stává se to často?
Vlastně by se to mohlo stávat častěji.
Takže co budeme dělat?
Počkáme... až půjde někdo ven?
Jasně.
- Díky. - Není zač.
Jak dlouho spolu chodíte?
- Pár týdnů. - Nechodíme spolu.
- Aha. - Další otázka.
Vlastně jsme se viděli pouze dvakrát. Nazvala bys to chozením?
- Myslela jsem, že ano. - Promiň.
Pro mě chodit s někým znamená něco víc, než se s ním jednou za čas setkat,
možná ne hned společné bydlení, ale rozhodně alespoň několik společně strávených nocí týdně,
nestarat se o to, kdo zaplatil za večeři,
nebo že na sebe narazíme v koupelně.
Prostě normální chození.
Tak jak bys to nazval?
No nic. Už tu nezůstal žádný hezký kluk.
- Ahoj. Rád jsem tě poznal - Já tebe taky.
- Bylo to fajn Dave! - Dobrou noc, mějte se.
Měj se.
Jedna, dvě, tři, čtyři...
Prostě jí zavolej!
Haló.
Haló?
Ahoj. Tady Dave.
Bloomberg.
Nevolal jsi před chvílí?
Ano.
Přerušilo se to?
Ne.
Zavěsils?
Hmmm...
Zřejmě by bylo v takové situaci lepší zalhat, ale nejde mi to, když jsem tak ztrémovaný,
asi na to musím být.. v lepší pozici.
Je mi to milejší, než nějaké vymyšlené výmluvy.
Už jsi v životě potkala hodně lhářů?
Co prosím?
Sakra!
Šla bys na večeři? Se mnou?
Zítra?
Dave! Udělala jsem chlebíčky. Dáš si?
Ne, díky.
- Kdo to byl? - Spolubydlící.
Tak půjdeš se mnou?
Ano.
Ano?
Takže zítra zavolám.
- Dobře, já... - Dobře.
- Ahoj! - Ahoj!
Ahoj!
Tak jo babi.
Říkal tu někdo něco o chlebíčcích?
Jdu za Rafi Gardetovou, jmenuji se Dave.
Raphaelle, tady Damien.
- Je tady... - Dave...
Přišel za vámi Dave.
Ok.
- Za chvíli přijde. - Ok.
Balónky... hezké.
Pěkný doplněk.
To je vlna? Vypadá, že kouše. Nekouše?
Myslím, že je to největší rozpor co znám.
Židé jí kapry. OK? Kdo jí kapry?
Nepodávají je v restauracích,
Už jsi někdy viděla kapra na jídelním lístku? Prosím.
- Ale řekni pravdu. - Ne.
Ne? A víš proč?
Protože je odporný!
A přes tuhle nechutnost jsou to lidé kteří kladou hodně velký důraz na to co jí.
V čem je problém? Vsadím se, že všechny národnosti, které se tu objevily po 2 světové
kladou velký důraz na jídlo.
Možná se bojí?
A mimoto kapr je levný, a pokud vím, tak i dietní.
Co to má být? History Channel? Chceš mě zabít?
Promiň. Promiň.
Dobře, takže můj přítel Moris...
Myslím, že se ti tam bude líbit.
Je to krásné místo, a málokdy tam někdo je.
- Můžu vidět váš průkaz? - Jistě.
Tohle miluju.
Jo.. mi je pomalu líto, že už mě nekontrolují.
Promiň Dave! Jen takový rychlý dotaz.
Kolik ti je?
Přece nemluvím vietnamsky. Proč se ptáš?
- Vyhýbáš se odpovědi? - Pokouším se o to...
Já... Víš...
Nemluvím o svém věku.
Myslím, že lidé přikládají číslům větší význam, než mají.
Mi je 37, věřil bys?
- Ne, nepřemýšlel jsem o tom. - Jistě že ne,
Poslyš, vím, že jsi o dost mladší než já, jen chci vědět,
no víš... o kolik?
Dobře, budu hádat...
- Je ti 29? - Ne.
Opravdu? Jsi starší?
Nevypadáš na 30...
Díky.
- Je mi 23. - Ne, to není.
Nevěřím, ukaž mi řidičák.
Ach můj bože! Jsi ještě dítě!
Taxi!
- Mám halenky starší než jsi ty. - Už můžu řídit, jasné?
Jo, když s tebou jedou rodiče.
Jak je možné, že jsem si myslela, že jsi starší?
Nevím. Netuším co mám dělat.
Pojď!
- Podržíš to? - Jasně.
- Nedostaneme se do problémů? - Doufám, že ne.
Je tu nádherně.
Nevěřím, že tu bydlím už 15 let a přitom jsem nevěděla, že tu něco takového je.
- No tak.. řekni mi to. - Co?
Jak jsi to poznala?
Tak jo, jmenuje se David a...
je opravdu moc milý. Myslím tím.. takový sladký.
Poznali jsme se před pár dny a pozval mě na rande.
A...
šli jsme na večeři...
líbali jsme se.
Mám rád pivo.
Fajn.
Ne, chci říct, že to tak nebylo vždycky. Musel jsem si na něj zvyknout, nikdo z rodiny nepije.
To máš štěstí, protože v mé rodině pije každý.
Jde o to že v mé rodině se nepije alkohol.
Je to jako v Salt Lake City.
Snad až na doušek vína v pátek večer, v době sabatu.
- A to je vše. A musí to být "Mevushal". - Pil jsi ho?
Jak jsem říkal...
moje matka skladuje víno v ledničce i tři měsíce.
- Dobrému Chardonnay by to nemělo ublížit... - Jo, ale tohle je červené.
To není dobré. A při té příležitosti, něco bys měl změnit.
Ok.
Nezačínej větu slovy "moje matka".
Jasně, už nebudu.
Když zapomenu na to, kolik ti je, musím přiznat...
že už jsem se moc dlouho tak dobře nebavila.
Jsem ráda, že jsem tě poznala.
Musím přiznat, že jsem z tebe docela nervózní, normálně takový nebývám.
Ano.
Bože Liso, co to dělám? Sotva jsem se rozvedla!
Buď klidná, všechno je v pořádku.
Přece sis nenechala vytetovat na tělo jeho jméno, ne?
Chceš si o tom promluvit později?
Co?
O co jde?
On je...
Je mu teprve 27.
No a?
Jak to "no a"? To je 10 let rozdíl!
Mohl by být mým bratrem.
Kdyby byl mladší o rok, taky by mohl být tvým bratrem.
Nemyslíš si, že je to směšné?
Jde mi o to, že z něho na kilometr cítím ty kluky z letních dovolených.
Nevidím v tom problém. Dokonce by ti to mohlo jít k duhu.
- Jestli víš, co myslím. - Liso!
Co?
Nemáš se za co stydět. Oba jste na sexuálním vrcholu.
- Takže to schvaluješ? - Ano!
Bez námitek! Není na tom nic špatného!
Ale k ničemu to nepovede... víš, on je tak mladý.
Možná ne, ale tím se netrap,
Přece se nechceš v dohledné době vdávat?
Raduj se ze života!
Zasloužíš si to.
27, sakra! Taky bych si dala říct!
Ne, není židovka.
Nechci tě zabít mami.
Ano, samozřejmě že chci aby ses dočkala vnoučat.
Ano mami, židovských vnoučat.
Ne, nevěděl jsem že chceš být pohřbena v Izraeli.
Mami, nebudeme to řešit po telefonu, ano?
Uvidíme se zítra.
Taky tě mám rád.
Pa.
- Ahoj Dave! - Ahoj Din.
Kde je máma?
Prosila jsem tě, abys to odpojila Dinah!
Zdravím.
Nechal jsi ráno rozestlanou postel.
Syn Jeffa Rosenberga se včera zasnoubil.
S logopedkou.
- Ahoj synu! - Ahoj tati.
Musíme spolu probrat ten náš poslední telefonický rozhovor.
Mami.
- Taky tě rád vidím. - Nedělám si legraci.
Fajn. Jen že mi to zní spíš jako výslech, než jako rozhovor.
Dobrá, budu se snažit, aby to byl rozhovor.
Mohl bys teď pomoct sestře prostřít prosím?
Jistě!
A vyndej z ledničky víno!
- Už volal? - Hned další večer.
- To není špatné! - Vím, už na to nejsem zvyklá.
Takže, domluvili jste si rande?
Chtěli jsme jít zítra na večeři.
Jenže v neděli ráno odlétám,
říkám mu, že ráno letím do Paříže, a on na to:
"Není přehnané, abys po nevydařeném rande hned opouštěla zemi?"
- Ten kluk je vtipný! - Prosím tě nepoužívej to slovo.
Dobře, promiň. Je vtipný.
- Co to děláš? - Piju...
Mami, už mi je 23 Nepřeháněj.
Zítra, na "Shavua Tov", bych chtěl, abychom všichni...
Dinah, musíme si o pár věcech promluvit...
- Nech ho domluvit mami. - Už domluvil.
Tak proč to děláš?
Je tolik jiných žen, se kterými by ses mohl stýkat.
Dokonce jsem ti navrhovala, abys to dělal...
dělej si co chceš, ale ne takhle. Proč to děláš?
Co myslíš tím "to děláš"? Co dělám?
- Přivolávám na sebe boží hněv? - Proč se chceš dostat do problémů?
Nemíním se hned ženit mami. Prostě si užívám života.
Chováš se, jako bychom žili v ghetu.
Rasová segregace už dávno skončila. A u toho bychom mohli skončit.
- Ale oženíš se nakonec se židovkou? - Ano...
jistě, už jsi spokojená?
Ale stejně nechápu, proč sis zvolil tuhle cestu.
Může tě to zranit, anebo ještě hůř, může to ublížit jí.
- To nemáš žádnou úctu k naší kultuře a historii? - To s tím nesouvisí mami.
Ale jsi snad natolik chytrý, abys věděl...
že vzít si člověka ze stejné společenské skupiny má hlubší význam...
Potvrzují to jak vědecká pojednání, tak i rozvodové statistiky.
A díky tomu, že to víš bys měl být natolik zodpovědný...
abys nezačínal dělat nic s čím si nebudeš vědět rady. Způsobíš si jen problémy.
Nemůžu uvěřit tomu co tu vykládáš. Slyšíš vůbec co říkáš?
- Co? - Jsi psychoterapeutka
Pacientovi bys nic takového neřekla.
To není pravda.
Podporuju své pacienty v tom aby se seznamovali ve svých...
sociálních skupinách. Ulehčuje to život.
Doporučuji jim, aby navštěvovali mešity, kostel, a tak podobně...
Myslím si, že víra...
je pro náš život to nejdůležitější.
Dobře, jenže... je rozdíl něco doporučovat, nebo od něčeho odrazovat.
A vím, že to víš i ty.
Bránila bys svému pacientovi aby se stýkal s někým...
koho si nechce vzít?
Neptej se mě, co bych řekla pacientovi, pacienti nejsou mé děti.
Jak je stará?
- Je jí 27. - Co?
- Mhm... - Je o čtyři roky starší než ty?
Davide skonči to. Nedopadne to dobře.
Kdybys ji poznala...
Nechci se s ní seznamovat! Asi jsi přišel o rozum.
Mami, teď mluvíš jako nějaký rodinný poradce ze školy.
- Prostě toho nech. - To teda nenechám.
Tak si s tím poraď sám.
Jak to jde kámo?
Fajn.
Nepotřebuješ něco...
Ne?
- Jdi nahoru. Očekává tě. - Díky!
Stisk?
Palec nahoru?
Úsměv? Ne?
Tak nic.
- Ahoj. - Ahoj.
Pojď dál.
- Díky za polévku. - Jo.
- Je to rosol. - Bezva.
Wow! Pěkný byteček.
Raději se ani nebudu ptát co stojí. Nechci to vědět.
To je Brasco.
Ale tohohle jsem ještě neviděl. Ze kterého roku je?
1954.
Tohle je zřejmě moje nejoblíbenější umělecké dílo.
Slyšel jsem, že žádný svůj obraz nezarámoval.
Je nádherný.
Plný světla.
- Co to posloucháš? - Sentimentální blues.
- Nikdy jsi neslyšel Coltranea? - Ne.
- Teď mě asi máš za primitiva? - Ne!
Ne, jenom...
- je to hodně známý jazzový muzikant. - Aaa...
Tak tohle je teda ta "černá muzika", o které se tak mluví?
Protože, víš, neměl jsem ani ponětí co to je.
Za pět hodin musím vstávat.
Tak nechoď spát.
- Sundej si tu mikinu. - Hm?
Počkej, chceš abych s tebou tančil, protože mě docela bolí nohy...
Sundej si ji... chci si ji nechat.
Dobře.
Opravdu ji mám rád. Není pryč ani dva dny, vrací se zítra...
a už mi moc chybí.
Nikdy dřív jsem něco takového nezažil.
- To proto, že ses s ní ještě nevyspal. - Ne, o tohle nejde.
Mám ji opravdu rád kámo, jen nevím...
- Možná že ji miluju. - Možná že co?
Wow! Wow! Wow!
- O čem jsme to mluvili? - Nevím kámo, je v ní něco...
Jde o ten pocit, mít vedle sebe někoho...
a i když nejsi ve stavu, kdy jsi schopný o tom přemýšlet...
cítíš vedle sebe tu fascinující přítomnost.
Jooo... stačí, když mě přijdeš navštívit.
- Už má roky, tikají jí hodiny. - Je úžasná!
- Nevím, myslím, že to nedopadne dobře. - Mluvíš jako moje matka.
Čau Morrisi!
Vítej.
Proč vůbec poslouchám co si myslíš?
Přišel jsi do pekárny pro koláč...
který chceš rozmáznout po obličeji poslední dívce...
která ti dala kopačky.
- Kdy jste pekli ten krémový koláč? - Dneska.
Dneska?
- Fajn, vezmu si ho. - Jistě.
- Tak co se děje s Davidem? - Hmmm...
S tou holkou chodí navážno, nebo jak?
Opravdu nevím.
- A kdo to je? Katolička? Nebo z episkopální církve? - Neptala jsem se.
A které konkrétní vyznání bys preferoval? Když je spojuje láska ke Kristovi?
- Otec se zblázní. - Jo!
škoda, že se toho nedožila tvá máma.
Ta by mu to vymlátila z hlavy.
Tak co budeme dělat?
Nemám ponětí.
Můžu?
Jedl už jsi to někdy?
Ne.
- Co to je? - Je to jako sex, přísahám.
- Odvážné tvrzení. - Zkusíš to?
Jak bych teď mohl odmítnout?
- Skvělé. - Vím.
Co?
Jaká byla cesta?
- A záleží na tom? - OK.
No, vypadá to docela dobře.
- Podle toho co jsem slyšela. - Bylo to hezké.
On je opravdu moc sladký.
- Ale neměla jsem orgasmus. - To je úplně normální.
Je mnoho příčin proč...
- chce to prostě jen čas. - Ten tomu samozřejmě dám.
Sakra!
- Stále přemýšlíš o jeho věku? - Jistě.
Naposled jsem přemýšlela o tom, že jsou země...
ve kterých by mě za to mohli zavřít! No chápeš... 23 let?
- Říkalas, že je mu 27. - To jsem říkala?
No jo.
Omlouvám se.
- V tomhle jsem ti trošku zalhala. - Proč myslíš, že jsi to udělala?
Byla jsem, a vlastně pořád ještě jsem, zaskočená jeho věkem. On je tak mladý!
- Co vlastně dělá? - Je umělec.
- Nejsem žádný umělec. - Říkals, že jsi malíř.
Ne, říkal jsem jen, že rád maluju, ale...
je to jenom koníček. Taky je třeba vydělávat peníze.
Nemá rád, když ho tak nazývám, ale je umělec.
Má určité problémy s tím...
že jeho rodina to nepřijala.
Hm...
- Kde bydlí? - Na Grand Street, na východní straně.
Nikdy jsem tam nebyla. Má spolubydlící, se kterými moc nevychází.
Ok.
Náš čas vypršel... a... uvidíme se zase... v...
pondělí!
Dobře.
- Jsi v pořádku? - Ano.
Ne! Ano!
Jsem, jen si musím odskočit... však víš.
- Ok, pa! - Pa!
Do prdele!
Do prdele...
Do prdeeeeleee!
Do prdele.
Omm do prdele!
Tak co teď mám sakra dělat? Ukončit terapii?
Pokračovat?
Anebo pro ně udělat párovou terapii?
- Nu což, pokud ten vztah nemá budoucnost... - To tedy opravdu nemá.
Tak se tvůj vztah k ní zase brzy změní.
Když teď ukončíš terapii, a oni se za dva týdny rozejdou,
tak to nebude k ničemu dobré.
Tak co mi radíš? Mám si ji zvát dál?
- Pokud si myslíš, že je to jen flirt, tak ano! - Ale to je šílené! Je to vůbec etické?
Tvá práce je pomoci jí.
To je tvá etická hranice.
Ok.
Zapomeňme na chvíli na všechny profesionální dopady.
Jak se cítíš?
Jako troska... Jsem...
a ani to není židovka.
A kdyby byla...
cítila by ses líp, kdyby se stýkal...
s 37mi letou rozvedenou ženou?
Kam jedeme?
Musím ještě zaskočit do práce.
Jak se vede?
- A tobě? - Díky, dobře.
- Připraveno? - Ano.
- To je Rafi. - Ahoj.
Prazer.
Ach můj bože! To je nádhera!
Pojď. Chci ti něco ukázat.
To si děláš legraci?
To byl faul kámo! Faul!
Držte se ode mě dál. Říkám to podruhé a víckrát už to opakovat nebudu.
Ti chlapi se nedokážou kontrolovat...
Ahoj.
Bylo to neuvěřitelné. Úžasné.
Promiň, ale neutrhnul se ti ve výstřihu knoflíček?
- Ne. - Aha, tak to má být.
Měla jsi o těch židovských mužích naprostou pravdu.
Jsou tak nenasytní! Ale to samozřejmě víš nejlíp sama, když jsi za jednoho z nich vdaná.
Jistě, ale bohužel trpí ADD.
Prostě pořád nemáme dost! Tím myslím...
cítím se trošku divně, když ti to říkám...
ale nemůžu to vykládat nikomu jinému...
Milovali jsme se na všech místech v mém bytě...
poslední dobou toho moc nenaspím, ale když on je tak nadšený že mě může uspokojit...
a já cítím to samé...
Hmmm...
- Díky němu jsem dostala chuť dělat věci... - Chápu.
- ... které jsem nikdy dřív nedělala. - Rozumím.
Budeš se smát: víš, že nevěděl kde je klitoris?
Opravdu?
- A tys mu to ukázala? - Jasně!
Jde mi o to, že je tak nezkušený...
prostě... učí se s takovou radostí...
nemá moc zkušeností, byl předtím pouze se dvěma ženami.
Co? Miloval se se dvěma ženami?
Ano! Věřila bys tomu?
Teď už vím, proč si muži vybírají mladší ženy.
Má to něco do sebe.
Jeho mládí, jeho tělo...
jeho chlapecká naivita, i ta jeho neukojitelnost. To je...
- No není to skvělé? - Úžasné!
Poslouchej...
Musím to říct tobě, protože se stydím mluvit o tom s někým jiným.
Jeho penis...
- Ach bože! - ... je tak krásný...
až bych chtěla sama takový mít.
Napadlo tě někdy, že bych mohla být AŽ TAK spokojená?
myslím...
- Sexuálně? - Ne, až tak ne...
- Používáte ochranu? - Samozřejmě!
- Stará se o to, je opravdu zodpovědný. - Tak to je dobře.
- Je ohleduplný? - Co myslíš?
Jak se chová,
jaký je po sexu, jestli ráno stele postel, zeptá se tě, když si chce zatelefonovat?
Ano. Proč?
No, z takových věcích se toho o muži můžeš hodně dozvědět.
No, ano. Je velmi ohleduplný. I když má určité divné návyky...
Asi tě to nijak nepřekvapí...
ale ty vatové tyčinky do uší jsou super!
Víš co? Jsem překvapená.
- O čem se to vlastně bavíme? - Nikdy jsme to doma nepoužívali.
Sice jsem je v mámině koupelně viděl, ale nepoužívali jsme je.
- Tak jak sis čistil uši? - Nečistil.
Prostě jsem je...
osušil ručníkem...
- Ukaž mi tu tyčinku. - Ne!
Padej odtud!
Co to je za matku, která nenaučí děti, jak si čistit uši?
Pediatři tvrdí...
že děti by neměly používat vatové tyčinky, protože to může poškodit ušní membránu.
Navíc bylo dokázáno, že určité množství mazu...
v ušním kanálku pomáhá ucho ochránit před zánětem.
- To jsem nevěděla... - No...
Promiň...
Omlouvám se.
Řekni... o čem jsi chtěla opravdu mluvit?
Trochu se bojím, jak to skončí...
Chtěla bych se tomu úplně oddat, je to tak lákavé...
myslím tím... když bude chtít...
Nechoď do toho na doraz Rafi. Jsi úžasná žena!
Ale z druhé strany myslím na to, že je příliš mladý na tenhle druh zodpovědnosti
A tak se bojím angažovat se v tom silněji...
To je vyzrálé myšlení!
Jsem si jistá, že on jedná s dobrými úmysly...
ale nemyslím...
že by zcela chápal, v jaké situaci se ocitl.
Myslíš si, že čím dřív to ukončím, tím líp?
Na tuhle otázku...
ti neodpovím.
Poslyš, nechci aby sis o mé rodině myslela něco špatného.
Citlivé téma?
Možná...
Dobře... Řeknu ti to...
Mám ohledně tebe jisté neshody s matkou.
- Ohledně mě? - Ano.
Jednoduše...
chtěl jsem, aby se s tebou seznámila, a ona řekla "ne".
No, to je
od tebe milé, ale není ještě moc brzy na to, abys mě představoval mámě?
Řekla ne? Proč?
No ona...
má problém s tím, že nejsi židovka.
A proto mě nechce poznat?
Ne... proč myslíš, že si dělám starosti? Proč o tom vůbec mluvím?
Nechápu... Přece je psychoterapeutka.
Právě. A jak se cítím?
- A to neviděla tu černošku, se kterou jsi chodil? - Ani omylem!
Ne, moje matka o ní ani nevěděla.
Ale moje babička ano. Tátova matka.
- Davide! - Ahoj babi!
Přivedl jsem ti ukázat svou dívku, Reginu.
Gino, to je moje babička.
Těší mě.
Ona je černá?
To vůbec není k smíchu. Ok?
Babička zemřela o tři týdny později.
A vím, že o Gině nikomu neřekla, ale stejně...
její reakce, a ta její náhlá smrt mi napovídají, že tentokrát bych měl držet jazyk za zuby.
Mám dojem, že po tom seznámení odešla do kuchyně...
a bila se pánvičkou do hlavy.
To je obraz, který se mi objeví v hlavě, kdykoli udělám něco špatného.
Ona, bušící si něčím do hlavy.
Jedno vím jistě,
když vynechám věk,
dává mi to, co potřebuji, víc než mi kdykoli kdokoli dal...
něco opravdového, něco, co mi vždycky chybělo...
je pro mě těžké přemýšlet o jeho věku, náboženství a podobných věcech...
jsem s ním prostě šťastná.
Jo...
Co se stalo Davide?
- Přišel jsem o práci. - To je mi líto.
Slyšel jsi, že Josh Freeman se zasnoubil?
- S kuchařkou. - Jo, slyšel.
Páreček z "Bar Mitzvah", úžasné.
Raději mu pověz o Kutchnerových Same.
Měníme si s nimi od prvního srpna bydlení.
- V Miami? - Mhm!
Musíme ti najít nějaké bydlení, než odjedeme.
Nechte toho, teď ne! To je ta nejhorší doba!
A vůbec, kdo by jel v srpnu na Miami?
Říkala jsem mu to samé.
O čem to proboha mluvíš? V téhle roční době tam je moc hezky.
Dědo, celý den tam pálí slunko, a večer co večer prší.
Kutchner si z vás dělá blázny.
- Říkala jsem ti to Same. - Ále, co on o tom může vědět?
- Je to naše společné rozhodnutí. Jedeme. - Co?
A neslyšela jsem před tím společným rozhodnutím "žádný déšť"?
Nevíte kde bych našel Rafi Gardet?
Promiňte, neznáte Raphaelle Gardet?
- A ty jsi... - Jsem Dave.
Ahoj Dave.
Jsi jedním z modelů?
- Ne, a ty jsi jedním z kadeřníků? - Prosím?
Slyšel jsi dobře...
A ty jsi kadeřník?
To bylo dobré.
Líbilo se mi to.
Slušně jsem se ho zeptal,
jestli neví, kde bych našel Rafi Gardet, a on se chová jak nějaký supermodel...
- Bože Dave... - Je to kretén!
Kretén? Pracuji pro něj.
Kdo si myslíš, že jsi?
Co si o sobě myslíš?
Právě mě vyhodili z práce,
pak jsem se dozvěděl, že do pondělka se musím vystěhovat,
do měsíce budu na mizině.
Omlouvám se, ano?
Je mi to opravdu líto.
Fajn, podniknem něco. Je páteční noc.
Co bys chtěla dělat? Chtěla bys slavit sabat nebo co?
Ne.
Chtěla bych vidět jak vypadaly tvé páteční večery,
než si mě potkal.
Přece jsi neseděl někde u hořícího krbu se sklenkou v ruce?
No... vlastně...
jsme sedávali u hořících popelnic, a popíjeli vodku.
- Ale no tak. - Co?
Chci vědět co jsi dělal. Ukaž mi to.
- Opravdu to chceš? - Ano.
Pojeďme k tobě. Ještě jsem u tebe nebyla.
Mám spolubydlící... Rafi! Rafi.
Chci vidět tvé obrazy.
- O nic jsi nepřišla. - Výmluvy.
Pojeďme tam teď.
Chci vidět kde spíš, když nejsi v posteli se mnou.
Je tu hezky!
- Kuchyně. - Trošku starosvětská.
Jo.
Davide? Kdo jsou tví spolubydlící?
Jsi to ty Davide?
Ano, spi babi.
Nech toho. Už tak je mi dost trapně.
Kde je koupelna?
- Jedl jsi něco? - Ano!
Jedl jsem, dobrou noc!
Co to děláš?
- Schováváš prádlo? - Jo.
A taky všechny plakáty.
Proč jsou všechny obrácené ke zdi?
Nevím...
Kdo by chtěl mít mé obrazy pořád na očích?
Musíme si promluvit,
o tvém přístupu ke tvému umění. Tohle přece není normální.
Jako bys to považoval za hřích, nebo něco takového.
Babi?
Rozhodl jsem se, že budu malíř.
Dave...
jsi opravdu dobrý.
Tohle je tvé poslání, musíš dál malovat.
Ano? Není to nic pro život.
A to tvrdí kdo?
Jsi blázen!
Máš štěstí, nebudu ti tu zaclánět.
Prokletí nejstaršího dítěte.
Až to skončí, tak si tu budeš moct pozvat třeba i Jay-Z.
Mluvil jsi o tom s mámou?
Moc ne. Poslední dobou mi nepřipadá ve své kůži.
- Co to děláš? - Nechám si tu nějaké věci.
Ty tu nezůstaneš?
Ne, budu bydlet u Morrise.
Nakonec, stejně tu o mě nikdo nestojí.
Ale nepřeháněj. Je to i tvůj domov. Jsme tvoje rodina.
Dokonce i kdybys přivedl JD.
Je to Jay-Z mami.
To je fuk.
JB, JD...
Za chvíli mi přijde paciet, tak buď opatrný, až budeš odcházet.
Moc se omlouvám, že jsem tě nechala...
čekat!
- Zaklepala jsem vůbec? - Opozdila jsem se?
Mám dojem, že mám zpoždění. Ale ne...
Ne!
Sedni si...
- Co v tom máš? Zbraň? - Ne, podložku na jógu.
- Stěhuje se ke mě. - Co?
Mám dojem, že jsi říkala...
neříkalas, že by ti nemohl zajistit všechno co potřebuješ?
Pořád si nejsem jistá, ale asi mu dám šanci.
Vždycky jsi říkala "užívej života, ať víš, že žiješ", ne?
Mimoto, pokud mi to nebude schopný dát...
tak se to dozvím dřív, když s ním budu bydlet.
- A navíc nemá kam jít. - To ti řekl?
Mhm..
Jeho nejlepší přítel má garsonku,
s matkou nevychází nejlíp, takže domů se vrátit nemůže,
A když o tom mluvím, ona mě nenávidí. Už jsem se ti o tom zmínila?
Ne, nezmínila...
Vlastně je to další věc, nad kterou se snažím moc nepřemýšlet.
Zřejmě to děti psychiatrů mají ze všech dětí nejhorší.
Ano, slyšela jsem o tom...
Takže se k tobě stěhuje?
Myslím že to bude fajn.
Chci říct, že vlastně přesně tos mi doporučila. Ne? Prostě...
užívat si.
Pravda, pravda.
Kam se to díváš?
Málem jsem zapoměla, mám pro tebe knížku!
Knížku! Knížku, co jsem ti chtěla ukázat.
Tady.
"Lesby a sudičky - Partnerka vybraná nebesy".
To není ona! No nic, to nebylo důležité...
Zapomeň na to.
Promiň.
Mám příšerné zpoždění.
Jak moc bych ti chtěl zabránit v tom parádění...
každý, kdo tě uvidí bude mít divoké myšlenky...
škoda, že nejsi pytel na smetí, to by ses dostala jen k popelnicím.
- Jedeme o víkendu do Souphamptonu? - Ano! Měj se!
No bezva. Víkend na venkově...
Bude to fajn. Vždyť jsem tě na to připravovala.
Jo, dokonce i v tom, že Bette Davis tu není považována za klasiku...
Už jsou tady! Pojďte.
- Ahoj Jasone. - Jak se máš?
- Vypadáš skvěle! - Ty taky.
Dave, to je Jason.
- AHoj. - Vítám tě, už jsme o tobě hodně slyšeli.
Raphaelo?
- Ahoj! - Ahoj
Ráda tě zas vidím.
- Jak se máš? - Dobře.
- Jaká byla cesta? - Fajn.
- To je bezva. - Dobře.
- Davide. - Jak se máš?
- Báječně a ty? - Báječně!
Jo.
Co je mu?
Toho si nevšímej. Je naštvaný, že se ti do kalhot nedostal on.
Ahoj, co ty?
- Bože, moc se omlouvám. - Ošklivý pejsek!
To kvůli tomu, že neštěká.
- Jsi v pořádku? - Jo.
- Asi jsem oslepl. - Ach ne, budeme muset pozvat doktora.
Fajn, pojďte dál...
Je tu hezky.
Úplně všechno, každý z těch pokojů je dokonalost sama.
Koukni na to, dokonce i ty postele jsou bytelné.
Dnes v noci tu uspořádáme dovolenkový sex.
A dovolenkový sex, to má být jako co, Dave?
Ještě nevím, ale dneska tě dostanu.
Dívej, dokonce tu fouká i lehký větřík. Je to tu perfektní.
- Všichni boháči si takhle žijí? - Ne, jenom bohati gayové.
- Nerozumím. - Opravdu?
Dovolenkový sex, Dave?
Ale jdi, jsi jediným zaregistrovaným republikánským gayem v New Yorku.
To je otázka daní, ve všem ostatním jsem levičák.
Pořád tvrdím, že demokrati potřebují nějakou show, kterou by u nich prorazili.
A kdo by se na to díval, není v tom žádná krev.
To bych neřekl.
Lidé rozhodně raději koukají na ponižované liberály.
Možná bys měl zkusit změnit jeho myšlení ty, Jasone.
- Stacey? Kde zase zmizel? - Podívám se po něm.
- Vypadá opravdu dobře. - A tak mladě, legitimovala jsi ho?
Jo, vlastně jsem to udělala.
Myslím, že je skvělý. Chytrý, hezký, jen potřebuje nabrat zkušenosti.
Ano, myslím že je...
Nechceš doufám říct, že se ti líbí až tak?
Možná, ale spíš chci říct, že se o tebe bojím.
Je tak mladý, a ty jsi v tom až po uši.
No a co?
Nevšímej si ho, vypadáš o 10 let mladší. Nikdy jsem tě neviděl tak šťastnou.
Jde mi jen o to, že ty přece chceš dítě...
a to od něj čekat nemůžeš. Už máš svá léta Rafi...
Díky Randalle. To bylo od tebe moc milé.
A navíc má podivný vztah k matce...
Aj!
Která by chtěla, aby se oženil s židovkou.
Ptal se tě někdo na tvůj názor Randalle? A nenazývej laskavě ten vztah divným.
Ten vztah je jednoduše... otevřenější.
Kéž by měl každý z nás takové štěstí.
Mimoto, co se týče sexu, tvá matka si pořád myslí, že jsi úplně normální.
Tak jak Dave, záleží ti na tom, abys měl židovské děti?
Záleží mi na tom, aby byly šťastné.
Dobrá odpověď.
O co tvým přátelům jde?
Celý víkend jsem se cítil jako u výslechu.
- Prostě se o mě bojí. - Bojí se? Čeho
Toho kolik ti je let...
a kdybych chtěla mít někdy dítě...
Přece jen, stěhuješ se ke mě, a jsem z toho trošku nervózní, to je vše.
Víš jak to je v New Yorku, tvůj byt je všechno, co máš.
Několik desítek čtverečních metrů, které jsou jenom tvoje.
Jeho práce jsou působivé, realistické portréty, a to je mu pouhých 23. Uchvátily mě.
Zní to dobře. Rád se na jeho věci podívám.
- Je tady? - Ano, je.
- Výborně. - Bude nadšený, podívám se po něm.
Dobře.
To musíš vidět.
Raphaelle!
Jak se máš zlatíčko?
- Ráda tě vidím. - Já tebe taky.
Znáš se s mou přítelkyní Annou?
- Těší mě. - Ahoj.
Omlouvám se, ale nemám volnou ruku.
Vidím.
Je nádherná!
- Jak se jmenuje? - Ella.
Jsi moc krásná Ello.
- Jak je stará? - Je jí rok.
- Ach bože! - Ano, je už velká holka.
Ty máš děti?
Ne, nemám.
Zrovna se naučila stát, drží se ohrádky...
Je tak hodňoučká...
Ahoj kotě!
Ahoj.
Vědělas, že tu máš přes 500 programů?
Díval jsem se na Grand Prix Malajsie.
Opravdu?
Fascinující.
Byl jsi vůbec od rána venku?
Ne.
Proč se ptáš?
Sedí v bytě celý den...
když se vrátím domů nemám ani trošku soukromí.
Tohle není dobré, musí si najít vlastní byt.
Jo, ale nejdřív si musí najít práci.
Nejvyšší čas...
Tenhle týden má narozeniny, máš nějaký nápad, co mu koupit?
Pořád mluví o nějakém Nintendu...
Rafi, dovol abych se na něco zeptala.
Máš ráda sex?
Tak zapomeň na Nintendo.
- Jdeš do postele? - Jo, jenom to dohraju.
Jenom nakouknem.
Ok.
- Netvař se tak ublíženě. - Vždycky to můžeme vrátit.
Jen se podíváme, ano?
- Tohle nevypadá špatně. - Je to nádherné!
- Kolik to stojí? - Hodně, radši se ani nedívej...
- Mohu vám nějak pomoci? - Co?
- Jestli vám mohu... - Ne!
- Jacku? - Co?
- Odcházíme. - Proč?
Zapomněla jsem na jednu schůzku.
- Myslel jsem, že dalšího pacienta máš až... - Prostě musíme jít.
- Co? - Do háje!
Schovej se, rychle!
- Co? - Ticho.
Auu!
Nějaký pacient?
Ne - milenec, samozřejmě, že pacient. Prostě buď potichu.
- Můžeš mi to nějak vysvětlit? - Ne, to nemůžu.
Dobrá. Vyháníte nám zákazníky.
Ztratila jsem kontaktní čočku.
Vzala jsem si muže, který mě nedokázal milovat.
A teď jsem sice s někým kdo to dokáže, ale...
on zas vlastně ještě není skutečným mužem. Alespoň ne po celou dobu.
Naprosto ti rozumím.
Víš, možná, kdybych se mu naprosto obětovala...
tak by se začal chovat tak, jak potřebuji já.
Řekl mi, že ví, že já se v tom neangažuji naplno...
a že nám to ubližuje oběma.
Nemyslím, že bych v tom dál mohla...
pokračovat... Promiň.
- Už nemůžu. - Ale co?
Musíme si promluvit Rafi.
Dobře.
Je to můj syn.
Kdo?
Tak proč máš na dveřích vizitku "Lisa Metzger"?
"Metzger" je moje příjmení za svobodna.
Podvedla jsi mě.
Ano.
Zradila jsem tvou důvěru, ale udělala jsem to proto, abych nezničila náš vztah...
což se mi zdálo být důležitější.
Tomu říkáš nezničit vztah?
Tehdy se mi zdálo, že dělám správnou věc.
Co myslíš tím "tehdy"? Jak dlouho už to víš?
5 týdnů a čtyři dny.
Chtěla jsem si být jistá, že to není jen takový flirt...
Protože kdyby byl, tak bychom mohly pokračovat...
Ale teď, tahle schůzka naši spolupráci ukončí.
Nevidíš, že jsem se tomuhle rozhovoru vyhýbala...
kvůli tvému dobru?
Ne.
Myslím, žes to udělala, abys mohla kontrolovat svého syna.
Ne, to není pravda. To není pravda.
Dělala jsem to jen kvůli tobě. Žádný jiný důvod nebyl.
Nevěřím ti.
Radilas mi, abych dělala co chci,
a přitom svému synovi říkáš, že je to špatné.
Myslím, že by ses nad tím měla zamyslet.
Díky, dělám na tom se svou psychoterapeutkou.
Dovolilas mi, abych ti vykládala o jeho penisu.
Věř mi, pro mě to bylo daleko horší než pro tebe.
Ještě před pár týdny jsem vůbec nepřemýšlela o tom, že ho má.
Uvědomuješ si, že tvá matka teď zná veškeré detaily ohledně tvého penisu?
Tys jí vykládala o mém penisu?
- Ježíši! Rafi! - No promiň...
myslela jsem, že to bude v bezpečí, stejně se tam nevracíš.
Jen doufám, že ty vědomosti nevyužije při kupování dárků.
- Jak si z toho můžeš dělat srandu? - A co mám dělat?
- Měl bys zuřit, být naštvaný. - Jsem, fajn? Jsem naštvaný.
Nemůžu uvěřit, že zašla tak daleko.
Vím, že se stará o lidi, kterým pomáhá...
- a že je třeba některé věci oddělovat. - Co to s tebou je?
Ty to nevidíš.
Prostě tě chtěla mít pod kontrolou. A bude to dělat pořád.
Rafi, já se s tebou nehádám... vím, že mě pořád zkouší kontrolovat...
nenávidím to. Opravdu!
Jenže...
Jde mi jen o to, že k tomu nevyužívala tebe.
Jsi tak naivní.
Jak jsi ji mohla tak podvádět? Bylo to od tebe naprosto neetické.
Jak můžeš?
Mně záleží na jejím dobru víc než tobě.
Je to snad evidentní z toho, že se s ní dál scházíš.
Mami.
A co teď máš v plánu dělat?
Žít dál.
Tak to doufám, že se budeš rozhodovat správně,
protože teď už máš někoho, kdo na tebe spoléhá.
Poradím si s tím. Miluju ji.
Bezva, jen za mnou pak nechoď, až si nebudeš vědět rady.
Nepřijdu.
Tím chci říct, že žádné problémy nebudou.
A ty vatové tyčinky do uší jsem nekupovala proto...
že jsem chtěla ochránit tvůj sluch.
Jak to máš, bydlíš tam bez placení nájemného?
- Ne úplně, platím jí jinak. - Bože můj. Jsi můj idol!
Tak to není.
Ta věc s mojí matkou ji úplně zlomila, bydlí se mi s ní teď dost těžko.
Tady to je. Počkáš venku, nebo...
Ne, právě jsem si uvědomil, že u sebe nemám papírové kapesníky.
Sejdeme se v bytě Rafi,
přijď tam, ona se vrátí až za pár hodin.
Nechápu, že už nejsi někde v ústavu.
- Víš, zdá se mi to takové ujeté. - Vím.
Teď chápu proč to všechno snášíš.
Tak to není.
Bydlím tady rád, ale není to důvod, proč s ní jsem.
Hm, pěkný byteček,
přátelé s vilami v Southhamptonu, kontakty ve světě umění.
To jsou dobré důvody. Víš o čem mluvím?
Drž hubu.
Co? Nech toho.
Uvázala si tě tady jak psa.
Vážně, skoro se poslední dobou nevidíme.
A teď tady můžu být jen proto, že není doma.
- Do háje, to je ona - Co se děje?
Schovej se.
To nemyslíš vážně? Nesmí mě vidět?
- Vlez si do komory. - Do komory?
- Vlez tam. - Ale co...
Nemá ráda, když jí někdo narušuje její životní prostor.
Životní prostor? A čím ho narušuju?
- Že jsme spolu kecali v kuchyni? - Zalez už.
Ježíši!
Co ty tu?
Ahoj, ty už jsi tady?
No tak promiň, mám zas odejít?
Říkals, že máš dneska sraz s Morrisem.
Napij se číčo! Tohle je fakt dobrotka.
Byl jsem, vlastně jsem...
chci říct, že zrovna...
Co je s tebou? Chováš se divně.
Já? Ne? Ne..
A co ty?
- Je tady někdo? - Co? Ne.
Ach můj bože, někoho tu máš?
- Jsem na ně alergický. - Co to má znamenat?
Ok, ok...
Dobře... poslouchej.
Jsme tu jen pár minut, slyšel jsem, že se vracíš,
zpanikařil jsem a řekl jsem mu aby se schoval.
- Do komory? - Taky mi to nepřipadalo jako nejlepší nápad.
Rafi, jsme tu jen...
Dostatečně dlouho na to, aby sis stihl se svým dorto-psychopatickým přítelem vypít pivo.
Nene, počkej, říkal jsem mu...
- že by sem radši neměl chodit. - Nelži, přemlouval si mě.
Moment... Jak si přišla na toho psychopata?
Co je to s tebou?
Tohle prostě nechápu, přijdu domů, a najdu...
člověka, co se schovává v komoře, ty mi lžeš...
Chováš se jako děcko, Dave!
Od chvíle co jsem se nastěhoval si tu připadám jako vězeň.
- Co? - Nejdřív mi řekneš, že mě potřebuješ...
a pak se mnou zacházíš jako s trestancem.
Vězněm?
Tak mi řekni, co tu vlastně děláš Dave!
Všechno dělám já.
Dokonce ani nejsi schopný tady uklidit!
Jediné co po tobě chci je to, abys mi řekl, když si sem někoho pozveš.
Rafi prosím tě, nepřeháněj.
Měla by sis uvědomit, že nejsem Francis.
Nelžu ti, nepodvádím tě,
a určitě se ti nevyhýbám.
Díky, to mě opravdu uklidňuje. Opravdu moc ohleduplné...
Ne, tohle...
mám toho dost.
Až se zas budeš cítit sama, tak si kup psa, protože já už nemůžu.
Jdeme!
Šíleně jsi mi chyběla.
Myslím, že bychom si měli od sebe odpočinout, stýkat se s jinými lidmi.
Co?
Nemůžu... prostě cítím, že to pro mě není dobré.
Už ti nemůžu věřit.
Byli jsme ve tvém bytě jenom chvilku...
Nejde jen o tohle.
Ty mi nemůžeš dát to, co potřebuji.
Pochop to.
A k tomu ještě ta záležitost s tvou matkou, nevím jak to říct...
Jo, je to šílené, ale...
uvědom si, že si tě přestala zvát jen proto, že si myslí, že se milujeme.
Jde o to...
Nemůže to fungovat, alespoň ne teď.
A to je všechno?
Rafi...
Nevypadáš že by se ti zrovna ulevilo.
Děláš si srandu?
Jsem uzlík nervů.
Ublížila jsem pacientce,
proto abych dala do pořádku svůj vztah k synovi.
A co se stalo? Můj syn ublížil mé pacientce.
A teď...
má pacientka zraňuje mého syna.
Jsem úplně ztracená, kvůli mé roli v tomhle všem.
Myslím, že ses rozhodla správně Liso.
Víš, ani láska nemůže zajistit, aby si neubližovali.
Jedině snad může snížit pravděpodobnost.
Díky, že jste přišel...
Omluvte ten nepořádek.
Rafi říkala, že se jí tvé práce moc líbily.
- Věřím jejímu úsudku. - No, my...
už spolu nechodíme.
Omlouvám se, to jsem nevěděl.
Nemluvila o tom?
Ne.
Jsou skvělé...
- už jsi vystavoval? - Ne.
Kolik chceš za ty velké?
Nevím, ještě jsem nic neprodal.
Dám ti po tisícovce za tyhle dva, a zkusím ti zařídit výstavu.
Dohodnuto.
Nemůžu tomu uvěřit,
bude z tebe velký malíř, a já bych se měl pustit do psaní.
Mohl bych sepsat všechno o těch výstupech s dorty?
- Kam voláš? - Rafi.
- Proč? - Chci jí vylíčit, jak to proběhlo.
A taky jí zaplatit za bydlení. Třeba to ocení.
A co já? Já si nezasloužím nic?
Jak o tom vůbec můžeš mluvit. To kvůli tobě...
Ahoj, tady Rafi. Nejsem zrovna doma.
Už se ti u mě nelíbí?
Sklapni!
díky.
Ahoj Rafi, to jsem zase já, poslyš...
mám skvělé zprávy. Zvedni ten telefon.
Rafi! Rafi! Haló?
Tak co, zavoláme mu?
Líbí se mi to kámo! Vypadá to tu jak za dávných časů.
Jen malý problémek se sklonem. Ale to se dá vyřešit.
Určitě tu brzy přijedou natočit dokument.
"První čtyři roky"...
- "žil o chlebu a vodě". - Sklapni.
Nene kámo,
neříkej mi abych sklapnul, radši se obleč a jdeme...
potřebuješ si vyrazit, hezky se obleč...
A ať ti to moc netrvá, nebo budeš hezčí než já. Vem si bundu a padáme.
- Jsme tu s ní? - Ne to nejste.
Nech toho! To je moje holka!
Zmizte.
- AHoj. - Ahoj.
- Nedělej si srandu, ty tu kočku znáš? - Jo.
Proč nejdete dál?
- Nechce nás pustit. - Hej, to je v pořádku.
Pusť je k nám!
Hej! Fakt jsi k pomilování člověče!
A jestli tuhle šanci nevyužiješ.
Tak začnu vážně pochybovat o tvé mužnosti.
Stýská se mi po ní.
To už si strč někam, jo?
Jsou to už dva týdny.
Nemyslíš si, že ona dělá to samé?
Uvažuji o "penne" se pstruhem.
Anebo s tuňákem, ten taky není špatný.
Myslíš, že jsou z pěstírny?
- Máš rád kapra? - Ne.
- Chci si zatančit. - No tak se tomu nebraň.
Jdi do toho!
- Copak je? - Ah!
Ne, vypadá jako Irene Parish, akorát má delší nohy.
- Tohle si přece nenecháš ujít. - Jo.
Vůbec mi nepomáháš...
Napij se zlato.
- Lepší? - O moc.
Joooo!
Půjčím si tvůj kartáček na zuby, ano?
- Ach můj bože! - Co?
Dave?
No?
Věříš v Ježíše Krista?
- Maluješ? - Je to má práce.
Nedělám to, abych tě naštval mami,
to není něco tobě natruc.
Miluji ji, snažím se dát vše do pořádku a potřebuji tvou pomoc.
Moji pomoc... Už jsem ti řekla..
že se do toho nebudu míchat.
Jen mi dovol, abych ji večer mohl přivést.
Mami, prosím! Moc tě prosím.
Pořád o tobě mluví,
jak se jí po tobě stýská, a tak vůbec.
Zbláznil ses?
Nepřipadá v úvahu.
V pořádku?
Už jsme tady mami!
Rafi!
Copak?
Co je zlatíčko?
Stýskalo se mi, ani nevíš jak moc.
- Mi taky. - Opravdu?
Ano.
- Ahoj miláčku. - Ahoj mami.
- Vypadáš skvěle. - Fajn
Kabáty
Co? Ach tak, pojďte!
- Mami, můžu jít ven? - Ne, ne, polož ten telefon.
Pojď dál.
Tati, to je Rafi.
- Dobrý den. - Zdravím.
- Rád vás poznávám. - Já ráda poznávám vás.
- To je má sestra. - Ahoj - Tina!
Hezké šaty.
- Moc jsem toho o tobě slyšela. - Opravdu?
- Já jsem Blanche. - To je moje matka.
- A ty jsi? - Rafi.
- Rafi, hezké jméno. - No vlastně se jmenuji Raphaelle.
Aha! Jako ten malíř.
Malíř?
Můj manžel Sam.
- Zdravím - Ráda vás poznávám Same.
Dej si na něj pozor.
To je pravda.
- Máte hlad? - Určitě.
Ach bože! Tos nemusela... Děkuji.
Moc ti děkuji.
- Taková krásná taštička. - A v ní ještě hezčí láhev.
Jen se podívejte.
Jestli se stihne vychladit, tak si nalejeme k obědu.
- Mam! - Samozřejmě.
Dej to na mražák.
Ano, děkuji.
Pánbu zaplať za mou dceru. Nebýt jí, kdoví, kde bych byl.
V Brooklynu, Same. Byl bys v Brooklynu.
To je krása!
- Cítíš se dobře babi? - A mám snad na výběr?
Dokud to se mnou nepraští, tak to je dobré.
Musím ti tu skvělou historku říct.
Poprvé jsem se s Blanche,
setkal v metru.
Jeho nadzemní část tehdy protínala Callberrijskou ulici,
já byl na jedné straně vlaku, a ona stála na protější...
v tom nejhloupějším kloubouku, jaký jsem kdy v životě viděl.
Vypadala úžasně.
- Myslím, že už jsem to slyšela. - Jen jednou? To máš štěstí!
Hezký příběh.
Je skvělé, že David prodal své obrazy.
- Ano, máme z toho velkou radost. - Ano jistě.
- Tati... - V každém případě...
měli byste vědět, že to budu dělat po zbytek svého života.
- Opravdu? - Bez C.P.A., bez výčitek.
Bez hraní si na Dr. Bloomberga, tati. Tak to je.
Když myslíš, že tě to uživí...
Takže, rozumím tomu tak, že přemýšlíš o konvertování k židovské víře?
Ach bože!
- Och, děkuji. - Prosím.
- Mám to postavit sem? - Ano, ano.
Dobře, přesně tak.
- Je to dost divné. - Ano, souhlasím.
Zcela jistě jsem ještě nikdy nezažila ani něco vzdáleně podobného tomuhle.
Tak, teď už víš, že dokonce i tvá psychoterapeutka má bláznivou rodinu.
Žertuješ? Je to něco, co jsem nikdy neměla.
Neměla jsem prarodiče. Žádný smích při společné večeři.
V podstatě ani žádné společné večeře.
Děkuji za pozvání.
Vím, že to bylo pro tebe moc těžké.
To není pravda. Vůbec to nebylo těžké.
Myslím, že jsi skvělá Rafi.
Opravdu si to myslím.
Vím, že pro tebe bude těžké to pochopit, ale věř mi, není to osobní...
Jen nechci, aby můj syn rezignoval na svůj styl života tak brzy.
To přece nebude muset.
Já přece taky chci, aby mé děti byly vychovávány v náboženství, které...
Víš, že u mě to tak nebylo a tvrdilas mi, že to bylo důvodem mého trápení.
Ouu... zpomal trošku...
Děti? S mým synem?
- Rafi, zamysli se nad tím, co říkáš. - Promiň.
Občas zapomínám, že jsi jeho matka.
Pořád na tebe myslím jako na mou psychoterapeutku.
Je tu binec, co?
Jo a víš co?
V koupelně má 20 balíčků tyčinek na čištění uší.
Zbytek bytu je příšerný.
Počkej, to mluvíš o Davovi?
- Davovi od Rafi? - Jo, no a co? Rozešli se.
Poslouchej Sue. Rafi a Dave jsou zase spolu.
Dobře, tak spolu zas chodí. A co má být?
jen to, že by ji to zabilo.
No dobře. Ježíši! Nic jí neřeknu.
Co neřekneš?
Ahoj!
Spal si se Sue?
Co?
Víš co?
Jednoduše jí zavolej a jdi domů.
Potřebuju klid.
Díky.
Nemíním jí volat. Je to šílené.
Nejdřív řekne, ať se scházím s jinými, a pak mi vyčítá, že jsem její radu poslechl?
Kašlat na to!
Víš co? No kámo, dokonce i já pochopil, že nejde o to že jsi s někým byl,
Ale o to s kým jsi byl.
Chce ti dát lekci.
Ježíši!
Zavři dveře prosím.
Děkuji.
Magnólie.
Podvedli mě.
Máš moji podporu, ať uděláš cokoli.
Tak proč mám pocit, že se mnou stále nesouhlasíš?
Tak to není.
Prostě mám o tebe strach, jsem tvá matka, je to můj úděl.
Tak proč mi neřekneš, co si opravdu myslíš?
Zlato, zcela jistě vás něco spojuje.
Něco vyjímečného.
Podívej na váš vztah, když pomyslím, čím jste prošli,
myslím si, že je to opravdu skvělé.
Osamostatnil ses. Jsi malíř. A já to akceptuji.
Díky Rafi jsem to pochopila.
Bude to tvůj život.
- Přesně. - Přesně.
- Mhm. - Výborně!
Ale Davide, zkus pochopit...
láska, to někdy není všechno.
Ne, když je řeč o manželství, dětech a společném bankovním kontu.
Netušila jsem, že tě ve 23 o tom budu
poučovat, ale...
podařilo se ti dostat se do komplikované situace.
Mami!
Vztah to je tvrdá dřina, děti...
je to práce.
Netvrdím, že láska není důležitá...
je, ale...
Tak co mi chceš vlastně říct?
Chci říct, že...
občas se zamiluješ, něco se naučíš...
a...
pohneš se dál.
A tak to má být.
Jdeme na to!
Odpusť mi.
A...?
Bylo to ode mě opravdu hloupé, vůbec jsem nepřemýšlel,
je mi to moc líto Rafi.
Hodně jsem se toho vedle tebe naučil,
ale musíš mi s tím pomoct, protože...
Nepřekážíme ti?
V žádném případě. Já tu pracuji.
Dobře, nepřekážíš mi.
Rafi, některé věci se proti nám spikly, a něco jsem pokazil já...
ale jiným se to taky stává.
Rozdíl je v tom, že se opravdu moc snažím, aby to bylo lepší...
a chci se stát tím mužem, kterého se ve mě snažíš vidět...
dobře, moc mi to nevychází, fajn,
ale chci se jím stát pro tebe.
Nejdůležitější je to...
že tě miluji tak moc...
až teď jsem si to uvědomil,
Už to vím, jen mi dej ještě jednu šanci.
- Jsi si naprosto jistý? - Ano jsem.
Proč teď?
Protože po tom toužíš víc, než po čemkoli jiném na světě,
a já ti to chci dát.
Chci s tebou mít dítě.
Nemůžu...
Proč?
Protože tě miluju, a nemůžu ti to udělat.
Nerozumím, co mi nemůžeš udělat?
Navíc je to docela příjemné.
Prostě nemůžu.
Chci to pro tebe udělat.
Já vím.
A je to ten nejhezčí dárek, co jsem kdy dostala.
Ale pro tebe by to dobré nebylo.
Litoval bys toho.
Víš to.
Ale fakt, že přes to všechno bys to udělal, ukazuje co ke mě cítíš.
A to je dárek, který od tebe přijímám.
O ROK POZDĚJI
Proto myslím, že stačí, když prodám ještě jeden obraz,
a budu moct odjet.
Jak to? Kam se chystáš?
Přemýšlel jsem o nějakém místě v latinské Americe.
Možná Salvádor.
Jen tak se sbalíš a odjedeš do Salvádoru?
Jo.
A teď vážně, přiletíš, vysedneš z letadla a dál?
Nevím, něco vymyslím.
Je to trapné, ale ještě nikdy jsem nebyl za hranicemi.
No promiň, ale co školní výlet v 1998 roce?
- Cože, Niagarské vodopády? - Jo.
- Prosím tě, Morrisi. - No co?
A já? Co budu dělat já?
- Můžeš jet se mnou. - Ne, do Salvádoru?
To je Noriegova země, to si radši odpustím.
Mluvíš o Panamě, měl by ses trochu učit.
Jo, zrovna to dělám.
Včera jsem byl s holkou na druhém rande.
Děláš si srandu?
Jo dělám, ale na chvíli ses chytil.
- Dostal jsem tě. - Sakra!
Co?
- Nechal jsem v restauraci čepici. - Ty cvoku.
- Mám jít s tebou? - Ne, půjdu sám.
Fajn, tak se měj brácho.
- Nějak se spojíme. - Měj se chlape.
- Zapomněl jste čepici? - Ano.
- Prosím. - Děkuji.
I wish you bluebirds in the spring
To give your heart a song to sing
And then a kiss
But more than this I wish you love
And in July a lemonade
To cool you in some leafy glade
I wish you health And more than wealth
I wish you love
My breaking heart and I agree
That you and I could never be
So with my best, my very best I set you free
I wish you shelter from the storm
A cozy fire to keep you warm
But most of all When snowflakes fall
I wish you love
But most of all When snowflakes fall
I wish you love
preklad Rijka