uvádí
Srpen roku 1962 byl ve Francii skutečně bouřlivý.
Mnoho lidí mělo totiž pocit, že prezident Charles de Gaulle
zradil udělením nezávislosti Alžírsku svou vlast.
Extremisté, především z armády, mu přísahali, že za to zaplatí smrtí.
Spolčili se v ilegální hnutí, které nazvali OAS, Organizace tajné armády.
Schůze u ministra je u konce!
Podle knihy Fredericka Forsytha
Mají zpoždění.
Čas, jenž uplynul mezi prvním a posledním výstřelem, byl sedm sekund.
Celkem bylo vypáleno více než 140 výstřelů.
Několik kulek zasáhlo prezidentovo auto.
Jedna z nich minula jeho hlavu jen o pár centimetrů.
Ovšem, jako by zázrakem, nebyl zraněn prezident, ani nikdo jiný.
Uběhlo šest měsíců.
Většina atentátníků byla dopadena a souzena.
Jejich vůdce, plukovník Bastien-Thiry, byl odsouzen k trestu smrti.
Jeho právník se na poslední chvíli pokusil odvolat.
Vaše žádost o milost byla zamítnuta.
Není v mých silách pro vás cokoli udělat. Je mi líto.
Nic se neděje.
Člověče, uvědomujete si, že budete zastřelen?
To si nemyslím.
Žádný francouzský voják proti mně nepozvedne zbraň.
Pozor!
Připravit!
Pal!
A nyní dnešní zprávy. Je 8 hodin, 11. března 1963.
Před hodinou byl na dvoře pevnosti d'Ivry u Paříže
zastřelen popravčí četou plukovník Bastien-Thiry
za pokus o atentát na generála de Gaulla minulý rok v srpnu.
Morálka OAS je nyní zcela rozložena
tímto záslužným počinem našich národních bezpečnostních složek.
Je již známo, že nový vrchní velitel OAS,
plukovník Mark Rodin, někdejší velitel výsadkářů v Alžírsku,
je na útěku a skrývá se kdesi na území Rakouska.
Dnešní poprava nepochybně znamená definitivní a úplný rozpad OAS.
Kolik máme peněz, Rene?
- Je jasné, že to naši lidé vzdávají. Nevěří nám. - Vždycky jsme je zklamali.
- To se už nestane! - A co teď? Jsme ochromeni!
Každej fízl ve Francii ví, jak vypadáme. A špehy mají všude.
Chce to někoho zvenčí. Cizince.
- Cizince? Proč? - Profesionálního vraha.
Někoho, kdo nepracoval ve Francii, kdo nebude v policejních záznamech.
- A může se volně pohybovat. - Takový člověk bude něco stát.
Ano.
Někoho najdu.
Setkáme se znovu za tři měsíce ve Vídni. V penzionu Kleist, který oba znáte.
15. června.
Není moc možností.
Sehnal jsem 11 mužů, ale jen o čtyřech z nich jsem opravdu přesvědčen.
Tak co si o tom myslíte?
- To všechno provedl jeden Angličan? Tomu nevěřím. - Je to tak.
- Oddělal toho chlápka v Kongu? - A Trujilla?
- Ano. - Pak je to náš muž. - To bych teda řekl.
Jsem rád, že jsme se shodli.
- Protože on už je tady. - Cože?
Dnes odpoledne přiletěl z Londýna.
Wolenski?
Běžné opatření, však víte. Vstupte.
Pochopte, že nejsme teroristé. Jsme vlastenci.
Je to pocta vojákům, kteří padli v Alžírsku.
- A ve jménu tří milionů tamních Francouzů. - Takže se jej chcete zbavit?
Domníváte se jako profesionál, že je to možné?
Možné to je. Ale musí to i projít.
- A jako profesionál vím, že právě toto je zásadní. - A podle vás to lze provést?
Ano. Bude-li vše načasované.
- Ovšem jedná se o složitější terč. - Jak to?
Protože de Gaulle má nejlepší ochranku na světě. Se skvělým informačním systémem.
Víte, že jste nejen vy sami selhali, ale zkomplikovali jste to i druhým.
- Jak si dovolujete tvrdit... - Je nemožné se nechat unést emocemi.
Proto jste tolik chybovali.
- Ale pokud se rozhodneme najmout profesionála... - Vy si ho musíte najmout.
Vaše organizace je tak prorostlá špehy, že se vaše rozhodnutí neutají.
Tuto práci musí provést někdo zvenčí. Otázkou tedy zůstává kdo a za kolik.
Berete to?
- Ano. - Za kolik? - Pochopte, tohle lze provést jednou za život.
- Kdokoli to udělá, nemůže již dále pracovat. - Kolik? - Půl milionu. - Cože?
- V hotovosti. Půlku předem, půlku po práci. - Půl milionu franků? - Dolarů.
- Šílíte? - Odměnou bude návrat Francie. Tohle je rozumná cena.
Pokud je to pro vás moc, pak se není o čem bavit.
Bereme to.
- Kolik lidí o tom ví? - Jen my čtyři.
A tak to i zůstane. Je nutné provést to v naprostém utajení.
Bez jakýchkoli záznamů. Pokud někoho z vás chytí, budu moci vše odvolat.
- Měli byste setrvat na bezpečném místě, dokud nebude po všem. Platí? - Platí.
Vše sám připravím. Detaily vám nebudou známy a už mě neuvidíte.
To je číslo účtu mé banky ve Švýcarsku.
Jakmile budu informován, že na můj účet přišlo prvních 250000, připravím se.
- Ale nesmíte na mě spěchat. - Ujednáno.
Jediné, co chci, je kontakt v Paříži,
se kterým se spojím v případě změny plánů de Gaulla.
Tento kontakt nesmí vědět, kdo jsem a o co jde. Číslo mi pošlete poštou.
- Jak myslíte, že seženeme půl milionu dolarů? - Přepadněte nějaké banky.
Ještě něco.
Jaké bude vaše krycí jméno?
Co třeba Šakal?
Proč by ne...
Je to opravdu všechno? Odteď budete pracovat sám.
Ne tak docela. Bude se mnou spolupracovat sám de Gaulle.
Neposlouchá ochranku a velice rád se vystavuje na veřejnosti. Je to tak?
Příjemnou cestu, pane...
pane Šakale.
960000 franků. Tohle musí přestat!
Jste šéfem zvláštního útvaru. Měl jste tři týdny, abyste zjistil,
- jestli je za tím OAS a pokud ano, co chystají. - Je za tím OAS, generále.
Ale chytili jsme pouze malé ryby. Dostali příkaz, ale neznají podrobnosti.
- Ministr už je dost nervózní. - Vyslechli jsem ty, co v OAS známe.
- Nevědí nic. Ani ti nejvyšší. - A co informátoři? - Nic.
Ale dnes jsme zjistili, že Rodin a ti dva jsou v Římě. Od 18. června.
Mají pro sebe dvě patra v hotelu Garibaldi.
- Sledujete je, doufám? - Nepřetržitě.
"Jak - Kde - Kdy"
Zdravím, prosil bych rodný list. Paul Oliver Duggan.
Narozen v Sambourne Fishley 3. dubna 1929.
- Vyplňte formulář. Ročníky 29 najdete o patro výš a hned nalevo. - Dobře, díky.
"Narození. Matrika, 1836"
"Pasové oddělení"
Děkuji, pane.
Promiňte, prosím. Kolik korun je za libru?
Oficiální kurz je 19,30.
Díky.
"Dánský pas"
Dobrý den. Dvě balení barvy na vlasy, prosím.
- Kaštanově hnědou a šedou. - Jistě.
Mám tu jenom od Clairola, pane.
V pořádku.
A ještě odbarvovač.
- Někde tu bude. - Jistě.
Haló? Ano.
Haló, Curych?
Ano, pan Kola, to jsem já.
Správně. Číslo účtu 50664. Ano.
Peníze byly vloženy?
Kolik?
"Vaše kontaktní osoba je Valmy. Molitor 5901"
Pozor, hlášení. Alitalia oznamuje odlet letadla do Janova, let 127.
Nástup u brány číslo pět.
Alitalia oznamuje odlet letadla do Janova, let 127.
Nástup u brány číslo pět.
Hotel Garibaldi vlastní Francouz sympatizující s OAS.
Do Říma byla z Paříže vyslána jednotka zvláštního oddělení,
která je bude nepřetržitě sledovat.
Rodin, Montclair a Casson jsou na celém patře sami.
O patro níž je jejich ochranka. Bývalí výsadkáři a legionáři.
- Kolik jich je? - Osm. - Bojí se únosu.
Znám Rodina. Ten se rozhodně nebojí.
Víme, že výtahové dveře posledního patra jsou svařené.
Všechno musí projít přes ochranku.
Nikdo z nich už pět týdnů nevystrčil nos z hotelu.
Jejich jediný kontakt se světem je jen jeden muž. Pobočník Wolenski.
- Co o něm víte? - Berthiere, pusťte ten film.
Toto je Wolenski. Každé ráno a odpoledne jde na poštu.
Vidíte to? Museli byste mu uříznout ruku, abyste se dostali k té poště.
Vždy počká, až přijede poštovní vůz. Až potom vhodí dopisy.
Pak jde vyzvednout poštu.
Všechna pošta přichází poste restante a je adresována na jméno Partrier.
Wolenski se tím jménem může samozřejmě prokázat.
Tady plukovník Rolland.
Chci vše z archivů o cizineckém legionáři Viktoru Wolenském.
Pokud OAS plánuje něco velkého, jejich agenti na tom už jistě pracují.
Musíte zjistit, kdo jsou a kde se kontaktují.
Otevřel jsem si.
Udělám kávu.
Denise...
měla ses jich přece zbavit. Pro svou vlastní bezpečnost.
- Večer to udělám. - Radši to za tebe udělám já, ano?
Vědí o tvém snoubenci všechno.
Mám pro tebe úkol. Vypadá to, že je velmi důležitý.
Není to moc příjemné.
Jen mluv.
Chtějí, aby ses zapletla s úředníkem z Elysejského paláce.
S někým, kdo má blízko k de Gaullovi.
Mohlo by to být nebezpečné a určitě i nechutné.
- Kdo je ten úředník? - Ukážu ti ho tak za týden.
"Janov"
Dobrý den.
Ach... ano.
Jen račte dál.
Zvládnete to?
Samozřejmě. Mohu použít stávající zbraň a provést úpravy.
Musí být velice lehká. A s co nejkratší hlavní.
Krátká hlaveň, to je ale škoda.
A musí mít samozřejmě také tlumič a dalekohled.
Na jakou vzdálenost chcete střílet?
Zatím ještě nevím, ale maximálně na 120 metrů.
- Bude dotyčný v pohybu? - Nebude.
Budete střílet na hlavu nebo na hruď?
- Zřejmě na hlavu. - Jaká je možnost druhého výstřelu?
Mohl bych ji využít, ale pochybuji. Každopádně budu potřebovat tlumič.
V tom případě by pro vás byly lepší výbušné kulky. Můžu vám jich pár udělat.
Glycerinové či rtuťové?
Rtuťové, řekl bych.
Jsou čistší.
- Ještě campari? - Ne, děkuji.
Soudím, že zbraň musí projít přes celnici bez povšimnutí.
Poznáváte to?
Ano...
Celé by to mělo být složeno z několika hliníkových sešroubovatelných trubek.
- Vrchní ponese rozpěru pušky, ta vespodu bude mít uvnitř závěr se zádí. - Chápu.
- Další část pažby slouží k oběma účelům a nikterak se nemění. - Ano, úžasné.
A poslední dvě části budou na dalekohled a tlumič.
Ano...
Tohle je ohromující. A tak prosté.
Budu to potřebovat za dva týdny.
Mohli bychom se sejít... 13. srpna.
- Vyzkoušíte si zbraň a probereme detaily. - Výborně, 13. srpna.
Nyní k vaší odměně.
Ano...
Musím vás požádat o tisíc liber za takovouto práci.
A řekněme...
dalších 100 až 200 liber za materiál.
Dobře.
Polovinu vám zaplatím hned a zbytek po převzetí.
Co vy na to? Úžasný, ne?
Věděl jsem, že jste nepřijel pro falešnej řidičák.
Ten zvládne kdokoliv v Londýně.
Problém je v tom, že nebudu mít čas na make-up. Navíc mi to s ním moc nejde.
Zapomeňte na make-up. Nejdůležitější ze všeho je pleť.
Musí vypadat šedě a unaveně. Na vojně jsme se něco naučili.
Onemocnět a vyhnout se službě. Seženete kordit?
- Myslím, že ano. - Spolknete pár malých kousků korditu,
udělá se vám špatně a taky vám dost zešedne pleť.
Asi po hodině vám bude líp, ale pleť zůstane šedá o něco dýl.
Zkusím to.
A co ty francouzské dokumenty?
Jejich občanky jsou snadný.
Ty další jsem nikdy na vlastní oči neviděl. Nevím, o co jde.
Spojím se s kolegou z Francie. Někde to šlohne a já udělám duplikát.
Chce to jen čas...
a peníze.
Kolik asi?
500...
300 liber?
Půlku teď, zbytek potom.
Na kdy to chcete?
Vrátím se do Janova 14. srpna. Buďte v šest hodin na stejném místě jako dnes.
- Jdete po něčem velkým, co? - Musíme si ještě něco ujasnit.
Až skončíte tuhle zakázku, dostanu od vás negativy a všechny kopie fotografií.
Zapomenete taky na jméno Duggan a na druhé jméno ve francouzských papírech.
Je to jasné?
"Řím - Janov - Paříž"
Odpočíváte? Hned bych s vámi měnil.
Nájemníci jsou na dovolené. Kolik je hodin?
- Něco po půl šesté. - Musím jít. - Nashle. - Nashle.
To je on, vidíš?
V tom světlém kabátě. Vládní úředník z Elysejského paláce.
Chystá se vypravit ženu a děti na prázdniny do údolí Loiry.
Takže nemáš moc času.
Potřebuji Wolenského. Zařiďte, ať ho dostanou za hranice. Co?
O italskou vládu se nestarejte.
Jakmile ho dostanete do Francie, přivezte ho okamžitě do Paříže.
Nejednáš rozumně, Viktore.
Ty víš, že nakonec vždycky všichni promluví.
Viděls to na vlastní oči. Kde to bylo? V Indočíně?
A v Alžírsku, samo sebou.
Tak proč nám neřekneš, co v tom hotelu dělají?
Rodin? Montclair? Casson?
Co plánují? S kým se stýkají?
S nikým?
Vůbec s nikým?
Tak kde byli, než odjeli do Říma? Kde?
Pověz nám to, Viktore.
Vrať to zpátky.
Stačí. Zastav to.
Řím, Viktore? Proč odjeli do Říma?
- Žádná odpověď. - Správně.
- Otázka: Proč jsou v Římě? Tajemství. - Správně.
Kde ve Vídni bydleli, Viktore?
- Žádná odpověď. - Správně.
Byl to dům?
Ptám se tě, jestli to byl dům.
K... K... Kleist.
Kleist.
Tak dál.
Kdo je Kleist? Co dělá?
Krucinál, co to s tím grázlem dělali? Nerozumím ani slovo!
- Dejte to nahlas. - Odkud, pane? - Kdo je Kleist... a tak dále.
Kdo je Kleist? Co dělá?
Jack? Jackie?
- Asi neřekl Jackie, že? - Jackie? To není možné.
Vrať to a dej to teď víc nahlas.
Sem, Rexi!
Rexi, k noze! Rexi!
Rexi! Rexi!
Jste v pořádku?
Myslím, že ano.
- Mám vám zavolat ambulanci? - Ne, ne...
Jste si jistý?
Přežiju to.
Tak... vidíte?
- Moc mě to mrzí. - Vy za to přece nemůžete.
- Promiňte, že ruším, plukovníku. - V pořádku.
Páska je už v přístroji, kdybyste si to chtěl přehrát.
- A tady je přepis. - Ano.
Šakal.
Myslel jsem, že to Wolenski myslel jako nadávku, ale nesedí to k němu.
Světlý.
- Světlý... - Promiňte, plukovníku.
Ten cizinec? Mohl by to být světlý typ? Blonďák?
Není Kleist ten cizinec?
Plukovníku, je půl páté.
"Výše popsané spiknutí je podle mého...
ten nejhorší možný plán, kterým jsou teroristé schopni promyslet
a poté uskutečnit útok na osobu prezidenta de Gaulla.
Pokud takové spiknutí opravdu existuje
a pokud byl skutečně najat profesionál, pracující pod jménem Šakal,
- aby byl proveden atentát na osobu... - Promiňte. ... na osobu prezidenta,
je mou povinností Vám sdělit, pane ministře, že se podle mého názoru...
jedná o stav národní pohotovosti."
Nový odstavec.
"Tato zpráva je přísně tajná a určená výhradně vaší osobě.
Sepsáno v 8:00, 14. srpna, 1963."
Adresujte to ministrovi vnitra. Mějte připraveného kurýra.
A zapomeňte vše, co jste slyšel.
Takže?
Pokud je to pravda, pak je nám celá síť našich agentů v OAS k ničemu.
Ano.
Prezident to musí vědět.
Požádám o slyšení.
Spojte mě s Elysejským palácem.
- Pane ministře. - Dobrý den. - Okamžik, pane.
Ministr vnitra je tu.
Tady to je.
Je to tam všechno.
Řidičák na jméno Duggan a francouzská občanka byly dost snadný, ale...
ten třetí byl fakt těžkej. Pěkný oslí uši, co?
- Nezapomněl jste na něco? - Promiňte?
Původní řidičský průkaz. Říkal jsem, že jej chci.
Myslel jsem, že bychom to mohli krapet probrat.
Chápu.
Věc se má tak, že ten originál tu zkrátka nemám.
Ale nebojte se, je na bezpečným místě. Nikdo kromě mě se k němu nedostane.
- Tak co chcete? - Hned to bude.
Navrhuju jen takovej malej obchod.
Dám vám ten původní řidičák a s tím i všechny negativy...
- za určitej finanční obnos. - Kolik?
Tisíc liber. To stojí za to, abyste dostal ty papíry zpátky, nemyslíte?
- Ano, to je fakt. - Jo!
Anglickej džentlmen bejvá vždycky naprosto rozumnej.
Zítra v poledne donesu první polovinu, ale setkáme se někde jinde.
Tohle místo je přece skvělý. Docela tichý, taky klidný...
- Podle mne je toto místo naprosto nevhodné. - To teda není.
Nikdo sem nechodí, jenom na mý osobní pozvání.
Při mým vedlejším povolání je diskrétnost naprosto klíčová.
Říkal jsem hliník...
Ano, zkusil jsem ho, ale ohýbal se jako jemný papír.
Musel jsem použít nerezovou ocel. Je to v pořádku, vypadá úplně stejně.
- Kde to vyzkoušíme? - Je tu les Montemorro.
- Za den to stihnete tam i zpět. Promiňte... - Kufřík nepotřebuji.
Tlumič, prosím.
- Rozpěru. - Rozpěra.
- A zaměřovač. - Jistě. Tady.
Spoušť.
Ano, spoušť, prosím.
- Opravdu krásná práce. - Já vím.
- Vážně výtečná. - To je.
Toto jsou zkušební náboje. Šest z nich jsem dal stranou,
abych jim přidělal výbušné hroty.
Dejte mi jeden.
- Dobrý večer, pánové. - Dobrý večer, pane ministře.
Posaďte se.
- Jistě jste četli zprávu plukovníka Rollanda. - Ano.
Dnes odpoledne jsem doručil kopii prezidentovi.
Bohužel, v zájmu důstojnosti Francie,
se cítí povinován nás značně omezit.
Odmítá jakkoli pozměnit letní program svých vystoupení na veřejnosti.
Pátrání po Šakalovi bude vedeno v naprosté tajnosti.
Nemusím jistě dodávat, že jste vázáni absolutní mlčenlivostí
a že vše zůstane mezi těmito stěnami.
Ale pane ministře!
To je přece nemožné!
Prezident byl zcela neústupný.
- Jaká zavedeme bezpečnostní opatření, pane ministře? - Žádná.
Generále Colberte, jak to dopadlo ve Vídni?
Naši agenti se dnes informovali v penzionu Kleist.
Ukázali tam recepčnímu fotografie Rodina, Montclaira a Cassona.
Museli ho podplatit. Pak přiznal, že je poznává. Přijeli tam 14. června.
- Navštívil je někdo? - Jeden muž, den po příjezdu.
Odešel po hodině a půl.
Recepční si pamatoval pouze to, že byl upravený,
bylo mu trochu přes třicet a měl světlé vlasy.
- Dá se sehnat lepší popis? - A od koho?
Třeba od Rodina.
Nemyslím si, že by přijal pozvání od kohokoli z našeho oddělení.
Komisaři Berthiere, nějaké návrhy?
To nebude snadné.
Naši agenti v OAS ho nedokážou určit, protože ani OAS neví, kdo to je.
Zvláštní oddělení ho nemůže zlikvidovat. Nevědí totiž koho.
Nemůže být dopaden na hranicích. Nevědí, jak vypadá.
Všech 48000 strážníků ho nemůže pronásledovat. Nevědí, koho pronásledovat.
Policie ho nemůže zatknout. Neví, koho zatknout.
Beze jména se nikam nepohneme. Je to tedy nutné zjistit.
Se jménem získáme pas a podobu. Podle tváře ho můžeme zatknout.
Ovšem zjistit jeho jméno, a to v naprosté tajnosti,
je detektivní práce.
Komisaři,
kdo je nejlepším detektivem ve sboru?
Nejlepším mužem ve sboru je komisař, můj zástupce, Claude Lebel.
Claude!
Claude! Chce tě vidět Berthier.
- Co? Teď? - Poslal pro tebe auto.
A vrať se nejpozději do devíti.
Víš, že když je to Berthier, tak vždycky chodíš pozdě.
Komisař Lebel.
Dobrý večer.
Pamatujte, komisaři, v rámci vyšetřování máte neomezenou volnost
a zdroje všech zde přítomných oddělení jsou vám k dispozici.
Mé pokyny jsou prosté. Žádná publicita a uspějte.
Vezměte si tu zprávu.
Nějaké otázky?
Ne, pane ministře.
V tom případě to je vše.
Děkuji vám, komisaři.
- Posbírejte kopie zprávy a dejte je do mého soukromého sejfu. - Ano, pane.
- Dobrou noc, pane... - Dobrou noc. Děkuji.
Nechte všechny případy. Všechny. Smeťte je ze stolu.
- Chcete novou kancelář? - Ne.
Odteď jste hlavní postavou tohoto případu.
Ministr si přeje mít od vás na stole každý večer zprávu o postupu.
- Tady. Přesně v deset. - Bože... - Já vím.
Najděte ho dřív než on de Gaulla.
- Myslíte, že má nějaký časový plán? - Určitě. Ale zná ho bohužel jen on.
Může střílet třeba zítra nebo až za měsíc.
Musíte pracovat do úmoru, dokud ho nenajdete.
- Hoši ze zvláštní jednotky se postarají o zbytek. - Banda tupců.
Podívejte, na něco takového musí mít člověk žaludek.
Každopádně... pusťte se do toho a najděte Šakala, ano?
- Berthiere? - Co?
- Potřebuju pomoc. - Koho?
Mladého Carona. A budu ho muset zasvětit.
- Dobře. Ale se souhlasem ministra. - Jen mu povězte, že chci Carona. Nic víc.
Víte, pane, co s vámi bude, když toho chlapa nechytíte včas?
Byl jsem tím pověřen, tak to holt budu muset zvládnout.
Vždyť ještě nebyl spáchán zločin, tak kde máme začít hledat pachatele?
Začneme tím, že si uvědomíme, že jsme po de Gaullovi dva nejmocnější lidé Francie.
Pište si.
Až do odvolání nechte přeložit mou sekretářku.
Budete mým sekretářem a asistentem v jedné osobě.
Chci sem lehátko s povlečením a vše nezbytné,
včetně umyvadla a holicích potřeb.
- Dále také kávovar a zásobu kávy. - Mám to. - Domluvte vše s centrálou.
Chci dobrého telefonistu, toho nejlepšího.
A deset vnějších linek bude v provozu ve dne v noci.
Veškeré potíže hlaste Berthierovi.
- Tento úkol je za všech okolností prioritní. - Chcete něco okamžitě?
Přímé linky k šéfům oddělení vražd v následujících zahraničních zemích:
Nizozemí, Belgie, Itálie, západní Německo a Jižní Afrika.
Na FBI v Americe a na zvláštní útvar Scotland Yardu v Británii.
- Kolik jich celkem je? - Sedm.
Sežeňte je doma či v kanceláři.
Požádejte je, aby byli zítra ráno na telefonu a zamezte možnému odposlechu.
Já se jdu zatím podívat do hlavní kartotéky,
- jestli tam nejsou záznamy o Šakalovi nebo jeho práci ve Francii. - Pane?
Jak víte, že Šakal pochází z jedné z těchto zemí?
To nevím.
Ale někde záznam mít bude.
- Promiň, zlato, jdu pozdě. - Copak tě tak zdrželo?
- Ale... měli jsme dlouhou schůzi. - Čekám tu už celé hodiny.
Ano... moc se omlouvám, že volám v tuhle dobu, ale...
Ano, vím, že máte ve Washingtonu sedm ráno, tady máme půlnoc.
Cože?
Můžete mu tedy zavolat do toho klubu, prosím?
Nikam jsem nešla. Jen jsem čekala, až zavoláš.
Nešlo to. Nastala kritická situace.
Kritická? Jak kritická?
Ale to nic.
- Co je kritické? - Vůbec nic.
Co je kritické?
Pan Malinsson?
Moc se omlouvám, že ruším, pane. Volám z Paříže. Inspektor Caron.
Nechci být nezdvořilý, inspektore,
ale nebylo by lepší postupovat v této rutinní záležitosti obvyklým způsobem?
A pokud možno ve dne?
Omlouvám se, pane Mallinsone, ale je to naléhavé.
Komisař Lebel nechce postupovat formálně.
Doufá, že s námi budete spolupracovat neoficiálně.
Dobře. Zítra v 8:30 budu čekat komisařův telefonát.
Dobře. Dobrou.
Zbylo z ní málo.
- Kdo to byl? - Starý dobrý známý.
Ano?
Denise.
Tady je Valmy.
Už vědí o Šakalovi.
Jediné, co jsem zjistil, je, že za posledních deset let pracovali...
ve Francii čtyři nájemní vrazi. Tři jsme dostali.
Ten čtvrtý sedí někde v Africe. Takže náš člověk musí být ze zahraničí.
Bezesporu na sebe někde upoutal pozornost.
- S kým budu mluvit? - Scotland Yard.
Zvláštní útvar. Zastupující komisař Mallinson.
Nemám žádné jméno. Nic, co by stálo za řeč.
Je to podivné, celé to utajování.
Všechno to ztěžuje.
Ano, jistě.
Nikdy jsem tady o žádném politickém vrahovi neslyšel. To není náš styl.
Není, ale je to spíš věc vašeho oddělení. Nechám to na vás.
- Ano, jistě, ale... - A zkuste s tím do zítřka něco udělat.
- Už tak mám málo lidí. - Ano, pane.
Dejte mi ministerstvo zahraničí. Linku 905.
Haló, Barrie? Brian Tomas.
Mohli bychom se za hodinu sejít? Na obvyklém místě.
Prošli jsme všechny složky. Úplně z toho šilháme. Nikoho jsme nenašli.
- Ale je tu něco, o čem přemýšlím. - Jestli ten vrah zabíjel jen v zahraničí,
- byl by v Anglii spořádaným občanem. - Takže?
Máte lidi v zahraničí. Možná byste o něm mohli něco zjistit.
Můžu to zkusit.
Briane, máš tu telefon.
Thomas. Ano, správně.
To má být nějaký žert?
Teď hned?
Osobně?
Ano, ano, já tam...
Předseda vlády?
Předseda vlády, pane. A řekl, že pokud existuje možnost,
že je život generála de Gaulla ohrožen osobou z Anglie, je tomu nutné zamezit.
Dal mi neomezenou moc.
- To má být nějaký žert? - Jistěže ne, pane. Musím nechat všechno ležet
A potřebuji šest vašich mužů, těch nejlepších.
Máte k tomu nějaké pověření? Nějakou plnou moc?
Ano?
Ano. Ano, pane. Jistěže.
Budou to jen nějaké pavlačové drby, obávám se.
Pamatuješ si na Trujilla?
Myslíš toho diktátora odkudsi z Jižní Ameriky?
Ano, z Dominikánské republiky. Byl zavražděn v roce 1961.
Dověděli jsme se, že v tom byl prý zapleten nějaký Angličan.
- Je to však nepotvrzená zpráva. - Znáš jeho jméno?
Charles Harold Calthrop. Byl to karibský zástupce jedné malé zbrojařské firmy.
Říkalo se o něm, že to byl výtečný střelec.
Po atentátu záhadně zmizel. A nikoho neví kam.
- Calthrop. To je vše, co máme? - Je mi líto.
Jenom jméno?
- Proč myslíš, že je to on? - Protože jeho krycí jméno je Šakal, že?
Francouzsky se to píše...
ŠA... KAL. Chápeš?
Možná je to náhoda,
ale první tři písmena jeho křestního jména Charles
a první tři písmena příjmení Calthrop dávají...
"Pasové oddělení"
Všichni Charlesové Calthropové od roku 1958.
- Kolik jich je? - 23. - 23...
Mohl byste říct komisaři Lebelovi,
že existuje jistá možnost, leč malá,
že to jméno je Charles Harold Calthrop?
Správně. Prověřili jsme pasové oddělení.
Na jméno Charles Calthrop bylo vydáno za posledních 5 let 23 pasů.
Doposud jsme jich vyslechli 12.
Ne, zatím nic. Budeme v kontaktu.
Nepronajímáte tu garáž?
Promiňte. Nevíte náhodou, kde najdeme pana Charlese Calthropa?
- Pana Calthropa? - Ano.
- Myslím, že je v cizině. Bývá tam často. - Děkuji.
To chce povolení k prohlídce.
Vstupte.
Vše jsme prohledali, pane. Určitě je pryč.
Dobře. Ukažte, co tam máte.
- Co je to? - Jeho pas. - Ano?
Prověřili jsme to, pane. Tady. Dominikánské vízum.
Není tam výstupní razítko. Musel se dostat ven tajně.
Ještě to nechápete, co? Ano, je to on, v pořádku, jistě.
Ale nedošlo vám, že tu držíme v ruce jeho cestovní pas.
Takže jestli je v cizině, na co asi cestuje? No?
- Možná je na dovolené někde v Británii. - Jistě, možná. Ale možná také ne.
Jmenuje se Charles Harold Calthrop. Tady je jeho fotografie.
Po schůzi vám všem ty fotografie rozdám.
Výtečně.
Děkuji, komisaři.
Je možné, že onen Calthrop je již ve Francii ubytovaný v nějakém hotelu.
- Phillisone? - Pane ministře?
Ať policie prověří všechny hotelové karty z posledních dvou dnů.
- To platí i pro vás, Pascale. Hlídejte pařížské předměstí. - Ano, pane ministře.
Ostatní rozšíří jeho jméno i fotografii. Jakmile bude spatřen, ihned zatknout
a uvědomit mou kancelář.
Zalarmujte hraniční přechody, letiště, přístavy i rybářské vesničky.
- Generále Colberte? - Pane ministře?
- Calthrop ještě nejspíš není ve Francii. Pověřte tím své lidi. - Ano, pane.
Mezitím je nutné zachovat naprosté mlčení, dokud se nepotvrdí, že je ten muž v zemi.
- Děkuji. Dobrou noc. - Dobrou noc...
Kancelář komisaře Lebela.
Ano.
Ano... děkuji.
Nashle.
Nikdo jménem Calthrop zřejmě nepřekročil legálně hranice od začátku roku.
A v hotelech se nikdo pod tímto jménem neubytoval. Možná to vzdal a skrývá se.
Ne. Pokud Britové našli pas u něj doma, znamená to, že ho už nepotřebuje.
Nepočítejme s tím, že udělá spoustu chyb. To není ten typ.
Trochu se už v tom Šakalovi vyznám.
Může být v cizině. Cestuje na falešný pas.
Nyní nás tedy čeká zkontrolovat pasové oddělení
a projít všechny žádosti podané za poslední tři měsíce.
- Ale pane, už je... - Je mi jedno, že je zavřeno. Vzbuďte ty lemply.
Pak všechno vezměte do Somersetského paláce
a začněte kontrolovat jména žadatelů a úmrtní listy. Ne rodné listy, ano?
Najdete-li žádost, kterou vyplnil někdo, kdo zemřel jako dítě,
může to být zrovna náš muž.
Nenajdete-li nic, zkuste vždy předchozí měsíce, dokud na něco nepřijdete.
Tak do práce.
Ano? Jak to jde, Hughesi?
Kolik žádostí?
8041?
To vám zabere týden.
Pošlu vám tam další lidi.
Zatracené dovolené.
Ještě asi čtyři tisíce, pane Thomasi.
Pokud se nezastavíme, budeme dnes večer hotovi, pane.
Superintendanta Thomase. Zvláštní útvar.
Tady Hughes, pane.
Paul Oliver Duggan. Narozen 3. dubna 1929 v Sambourne Fishley.
Požádal o pas letos 14. července. Pas byl poslán 17. července do Paddingtonu.
Bude to zřejmě přechodná adresa.
Proč?
Protože Duggan zemřel ve věku 2,5 let 8. listopadu 1931.
Pas, prosím.
Okamžik.
- Pan Duggan? - Ano?
Jaký je účel vaší návštěvy Francie?
Turistika.
- To jste koupil v Itálii? - Ne, je půjčené.
Asi za týden se vracím do Janova.
Doklady, prosím.
Nějaká zavazadla?
- Jsou v kufru. - Vezměte je dovnitř.
- Děkuji vám. - Děkuji.
"Vítejte ve Francii"
Až se dovíme nové jméno, Lebel by ho měl bez potíží chytit.
Není to tak snadné. Touto dobou jsou v Paříži více než dva miliony turistů.
Omlouvám se, ministře.
Toto setkání si vyžádal komisař Lebel, neboť má nové informace o podezřelém.
Komisaři.
Calthrop cestuje na falešný cestovní pas pod jménem Paul Oliver Duggan.
Číslo pasu je 29491.
Za pár hodin dostaneme i fotku.
Co tedy uděláme?
Dugganův pas byl vydán 30. července. To je pro nás důležité vědět.
Zvláštní útvar v Británii ho hledá na seznamech cestujících letadel a trajektů.
Pokud ho najdou v Británii, zatknou jej. Pokud ho dopadneme ve Francii, je náš.
Bude-li objeven v jiné zemi, postará se o něj zvláštní jednotka.
- Komisaři, myslím, že... - Prozatím bych však ocenil, pánové,
kdybyste všichni respektovali můj postup.
- Dobré ráno, pane. Paříž, prosím. - Jistě. - Molitor 5901.
Kabinka číslo jedna.
Šakal je prozrazen. Wolenski před smrtí mluvil. Opakuji. Šakal je prozrazen.
Pokoj 14. Děkuji, pane Duggane.
Dám si v salonu kávu.
Mohu si přisednout?
Děkuji vám.
Nudné, že ano?
Ty časopisy.
- Myslím, že jsou fascinující. - Cože?
Články o chovu prasat a zemědělských kombajnech?
Kombajny mě naprosto ohromují.
Dokonce jeden toužím vlastnit. Jako pejska.
Lebel.
Ano.
Kdy že jste říkal?
Dnes odpoledne.
Opakujte to.
Bílá Alfa Romeo, sportovní, dvoumístná.
Poznávací značka GE 1741.
Duggan přejel hranice. Před čtyřmi hodinami.
- Zavolejte do Londýna a povězte jim to. - Kde je? - Jak to mám vědět?
Kvůli tomu proklatému utajování musíme čekat na hotelové karty.
Nemůžeme s tím nic dělat.
Ne, samozřejmě, že nežiji v Alpách. Jela jsem tam jen na návštěvu.
Horolezectví?
Dobrý bože, ne.
Strávila jsem den na vojenské akademii v Barcelonette
mezi spoustou nevraživých vojenských typů.
Z mého syna udělali důstojníka.
Je mu devatenáct.
Nepoznám, kdy mluvíte vážně.
- Je to tak, bohužel. - Ale proč bohužel?
- Není na tom nic špatného. - Nestojím o žádné lichotky, pane Duggane.
- Dáte si likér? - Ne, půjdu si lehnout.
- Musím totiž odjet zítra brzy ráno. - Jste si jistá? - Naprosto.
Dobrou noc, pane Duggane.
Pane, honem! Rychle!
"Nerušit"
Paule!
Za pár hodin musím odjet.
Čeká mě dlouhá cesta.
Vrať se do svého pokoje.
Čeká na tebe manžel?
Ne, to nečeká.
Dobré ráno.
Promiňte, madam.
Včera večer jen tři noví hosté.
Dej je do přihrádky pro Nice.
Karty připraveny?
Haló, Nice?
Ano.
Zopakujte to, prosím.
Zůstaňte u telefonu, dokud nezavolám. Nic nedělejte. Nechci ho vyrušit.
To místo obkličte. Nikdo nesmí ven, ani dovnitř.
Od včerejšího večera je v hotelu poblíž Grace. Zapsal se na dva dny.
- Mám vyhlásit poplach? - Ne, ještě ne.
Zabil by každého, kdo by mu zkřížil cestu. Zajedeme tam.
Máte tu Angličana. Jménem Duggan. Kde je?
Pan Duggan odjel, pane. Dnes ráno, hned po jedenácté.
Svolejte personál a hosty. Ať nikdo neodchází.
Sežeňte vedoucího.
Zvláštní. Zapsal se tu na dva dny...
a najednou po jedenácté požádá o účet a odjede.
Má náskok pět hodin.
Pátrejte po jeho autě.
Říkáte, že v posteli madam de Montpellierové spali dva lidé?
Ano, pane. Určitě. Tohle se pozná.
A viděl jste je tedy spolu v salonu?
Správně, pane. Přinesl jsem jim kávu a likér. Vypadali zaměstnaně.
- A čím? - Jeden druhým, pane.
Jaká měl pan Duggan zavazadla, když dnes ráno odjížděl?
- Dvě tašky. - To je vše? Žádné balíčky či krabice?
Jen ty dvě tašky. Nesl jsem mu je do auta.
To je všechno.
- Máte vše vyfoceno? - Ano, ano.
V jeho pokoji sejměte otisky. Pošlete to do Paříže. Já jedu za tou dámou.
Další zprávy. Mají popis vašeho auta. Na pár dní se někam schovejte.
Ne!
- Co ta dáma? - Je z toho celá špatná. - Neřekl jste jí nic? - Ne.
Nemám tušení, kde by pan Duggan mohl být.
Setkali jsme se v hotelovém salonu, kde si se mnou dal kávu.
Co chtěl?
O čem jste mluvili?
Společenské řeči. Snažil se mi asi imponovat.
- Proč myslíte? - Ale komisaři, nejsme děti. Nemyslíte?
Ano, madam.
A potom jste trávili čas jen na vašem pokoji?
- Potom? - Ano, po kávě.
Madam, v žádném případě, prosím, nepodceňujte svou situaci.
Sešli jsme se na pokoji. To je vše.
Viděla jsem toho muže včera poprvé.
Dokonce ani nezná moje jméno.
Musím vám oznámit, že jsme ztratili jeho stopu.
Doufám, že jen dočasně. Ale zkrátka zmizel.
- To znamená, že si to rozmyslel? - Zjevně jsme ho vystrašili.
- Určitě se rozhodl to vzdát. - Má jedinou šanci na útěk.
Když se pokusí dostat rychle přes hranice.
Ne, myslím, že je stále ve Francii.
Možná jen vyčkává.
- Vyčkává na co? - To nevím. Ale raději bych byl neustále ve střehu.
Dobré ráno!
Madam, je tu nějaký pán.
Překvapena?
Děkuji, Mischtane.
- Dokončíte to později, Ernestino. - Ano, madam.
- Ano, jsem překvapena. - Proč? Manžel je stále pryč, ne?
- Proč jsi sem přijel? - Abych tě viděl.
- Musel jsem. - Ale proč?
Záleží na tom?
Prozkoumejte kopce, farmy, kavárny a hotely v okruhu 10 km od toho místa.
Hledejte mladého blonďáka, cizince se dvěma kufry.
Může být zraněný a skrývat se.
Paule?
Včera tu byla policie. A hledali tě.
Říkali, že se vrátí?
Ne.
Jen mám zavolat, když...
Paule, vím, že jsi to auto ukradl. Má místní značku.
A vím, že jde o něco vážného. Je mi to jedno. Klidně mi pověz, cos provedl.
Můžeš tu zůstat. Jsi tu v bezpečí.
Ale musíš mi říct pravdu, Paule. Nikomu nic neřeknu.
Sbohem, pane Duggane.
Vaše káva, madam.
Madam! Madam!
Dobré ráno. Jednou do Paříže, prosím.
- První třídu? - Druhou.
- Kdy sem vlak dorazí? - Za hodinu. První nástupiště.
Děkuji.
Vaše doklady.
Jste Dán?
- Prosím? - Dánsko? - Ano.
- Účel vaší cesty? - Jsem učitel na dovolené.
Madam...
Komisaři, madam de Montpellierová byla zavražděna.
- Kdo to udělal? - Vypadá to na Duggana.
Přijel k ní včera ráno, ale zmizel i s jejím autem.
Utajení už tedy není třeba. Jedná se o jasnou vraždu.
Vyhlaste po Dugganovi pátrání. Popište auto!
Čas 18:30. Našel jsem to auto.
Strážníci říkali, že do poledního vlaku do Paříže nastoupili jen tři muži.
Dva byli místní a třetí byl učitel, který cestoval na dánský pas.
Věk asi 34. Tak 180 cm, hnědé vlasy, modré oči. Jméno si nepamatuje.
Kdy vlak dorazí na Austerlitzské nádraží?
V 7:10?
Jdeme!
- Znáte turecké lázně? - Jistě. - Vezměte mě tam.
Je zřejmé, že byl Šakal celou dobu informován.
A přesto se rozhodl pokračovat dál. Zkrátka nás všechny doběhl.
Naznačujete, že informace unikají přímo z této místnosti?
To nevím.
Ale myslíme, že Šakal už je v Paříži s novým jménem a s novou tváří.
Pravděpodobně se vydává za dánského učitele.
- Phillisone? - Pane ministře?
Odhadnete, kolik mohlo dnes přicestovat do Paříže Dánů?
- Touto roční dobou tak několik set. - Tak je musíme všechny prověřit.
Od půlnoci do tří hodin prověříme hotely.
- Nechám sebrat hotelové karty a každý jemu podobný Dán bude vyslechnut. - Dobře.
A teď se pokusím přesvědčit prezidenta, aby zrušil všechna veřejná vystoupení.
- Jste celý přehřátý. - To ano.
- Nikdy jsem vás tu neviděl. - Přijel jsem na dovolenou z Dánska.
Opravdu? Znám velice dobře Kodaň.
Já jsem bohužel ze Silkeborgu. Velmi malé město.
Jmenuji se Jules. Jules Bernard.
Lundquist. Per Lundquist.
Nechtěl byste zajít ke mně domů na skleničku? Bydlím nedaleko odsud.
To bych moc rád.
Takže ten Šakal má teď dánský pas, ano?
Ten musel přece někde získat.
Ano.
Když si kvůli tomu obarvil vlasy, znamená to, že ho ukradl.
Pokračujte.
Od červencové návštěvy Paříže pobýval v Londýně.
Možná ho ukradl na jednom z těchto dvou míst.
- A kdybyste ztratil svůj pas, co byste udělal? - Šel bych na konzulát.
- Voláte superintendanta Tomase? - Ano. A pak dánský konzulát v Paříži.
Dobře.
- Jak to jde? - Nic moc.
Včera přijelo do Paříže 678 Dánů. Vyslýcháme všechny muže vysoké jako on.
Nenašli jsme zatím žádného učitele.
- Pak pošlete ten seznam do mé kanceláře. - Dobře.
Máte pravdu, pane.
Dánskému učiteli byl odcizen pas na londýnském letišti 12. července.
Jmenuje se Per Lundkvist, z Kodaně, 33 let.
Výška 178 cm, kaštanové vlasy, modré oči.
To je ono. To je on!
Lundquist. Per Lundquist. Najděte ho.
Ano? Ano.
- Není tu. - Cože?
Moment, superintendante...
Já to prostě nechápu. Na seznamu z hotelů není ani jeden Lundquist.
Ani jeden.
Tento telefonický rozhovor byl nahrán dnes ráno v 6:15.
Volané číslo bylo identifikováno jako Molitor 5901.
- Haló? - Ano?
- Denise. - Tady je Valmy.
Vědí, že je to dánský učitel. Pátrají ve všech pařížských hotelích.
Kontakt byl před hodinou zatčen. Tato informace musela vyjít odsud.
Čí to byl hlas?
S politováním vám musím oznámit, že ten hlas patří mé přítelkyni.
V současné době bydlí u mě.
Omluvte mě.
- Dlužíme vám omluvu, pane komisaři. - Děkuji.
A nyní... vám musím sdělit, že prezident svůj názor nezměnil.
Promiňte. Právě mi došlo, že na dopadení Šakala máme jen dva dny.
- No toto? Jak jste na to přišel? - Jsem hlupák, že mi to nedošlo dříve.
Mám pravdu, že prezident nemá schůzky mimo palác
- ani dnes, ani zítra a v sobotu také ne? - To nemá.
V neděli je 25. srpna?
No jistě! Den osvobození!
- Přesně na tohle čeká! - Máme něco přes 48 hodin. Byli jsme slepí, pánové.
Komisaři, potřebuji od vás fotografii z pasu Pera Lundquista.
V Kodani nám slíbili, že ji pošlou do večerního zasedání.
Ještě něco.
Jak jste věděl, koho odposlouchávat?
Nevěděl jsem to. Odposlouchával jsem všechny.
Ty už jsi doma?
Už máme fotografii z pasu Pera Lundquista.
Zákaz zveřejnění byl zrušen. Nyní hledáme přímo vraha.
Jeho fotografie bude zítra ve všech novinách.
Každou půlhodinu proběhne televizní oznámení.
Každý policista v Paříži bude kontrolovat na ulici doklady všem,
kteří se sebeméně podobají podezřelému. Na pomoc přizveme všechny detektivy.
- Kolik je to mužů? - Skoro sto tisíc.
- Komisaři Lebele? - Ano?
Gratuluji vám. Odvedl jste vynikající práci.
Nyní už vše záleží na nás.
Nebudeme vás již zdržovat. A ještě jednou... děkujeme.
Viděl jsi to?
- Co? - Tvůj obličej. Před chvilkou v televizi.
- Jak to myslíš? - Šel jsem kolem půjčovny televizorů
- a viděl jsem tvoji tvář. - Nesmysl. - Ano!
Ne... nevypínej to.
- Co tam říkali? - To nevím, ale přísahal bych, že jsi to byl ty.
Podívej.
Omlouváme se za přerušení. Vyslechněte si toto oznámení.
Policie stále pátrá po vrahovi madam de Montpellierové.
Jmenuje se Per Lundquist a toto je jeho fotografie.
Pokud jste tohoto muže viděli, informujte okamžitě nejbližší policejní oddělení.
Claude!
Claude, proboha, probuď se, no tak!
Chce tě vidět ministr!
Claude!
Není k nalezení.
Vypařil se.
Zkrátka se propadl do země.
Neměli jsme vlastně ani tušení,
- jakého člověka jste celé ty dva týdny pronásledoval. - A co zítřek?
V deset prezident zapálí věčný oheň. Mše svatá začne v jedenáct.
Jediný veřejný obřad začne ve čtyři odpoledne.
- Prezident předá čestné medaile veteránům z odboje. - Jak budete kontrolovat dav?
Budeme jej držet co nejdále od prezidenta. Situace bude přehledná.
Několik hodin před obřadem budou připraveny železné zábrany.
Každý dům uvnitř zábran bude prohledán od sklepa po střechu včetně kanálů.
Policisté dostanou zvláštní odznaky až na poslední chvíli,
kdyby se náš muž chtěl vydávat za ochranku.
Uvnitř katedrály Notre Dame budou odstřelovači. I ve shromáždění věřících.
Sloužící kněží budou prohledáni kvůli zbraním.
Střelci a odstřelovači budou na všech střechách podél cesty průvodu.
Dumont vybral několik zvlášť vysokých důstojníků,
kteří obklopí prezidenta, aniž by si toho všiml.
- Mohu projít, prosím? - Důvod?
Bydlím tam. Mám pokoj v čísle 154.
Doklady.
V pořádku.
Děkuji.
Promiňte, madam, byla byste tak hodná a dala mi sklenici vody?
Jistě. Vstupte, jen račte.
Je tak horko. Čekám na ten obřad.
- Dostanete dnes medaili? - Ne, dostal jsem ji před dvěma lety.
Společně s jedním...
Poslední patro!
Co tady, krucinál, děláte?
Kdo jste?
Calthrop. Charles Calthrop. A tohleto je můj zatracený byt!
- Myslím, že byste měl jít s námi na stanici. - To teda máte pravdu!
Vláda Jejího Veličenstva by se nebránila skutečnosti, kdyby byl Šakal Angličan.
Nastala chvíle, kdy byl jistý anglický občan vskutku v podezření,
ale nakonec byl očištěn.
Jistě, Šakal se za Angličana vydával,
ale stejně tak se vydával i za Dána a Francouze.
Takže není nikterak možné prokázat jeho totožnost.
Ale pokud Šakal nebyl Calthrop, kdo to tedy, k čertu, byl?
2010
www.Titulky.com