1. ÚNORA - 10:00
Medosladká rajská pochoutka
Toto je příběh o obyčejném, malém chlapci,
jménem Karlík Bucket.
Nebyl ani rychlejší, ani silnější, ani chytřejší než ostatní děti.
Jeho rodina nebyla ani bohatá, ani vlivná, ani neměla styky.
Naopak, měli sotva co jíst.
Přesto byl Karlík nejšťastnější ze všech dětí na světě.
Jenom o tom ještě nevěděl.
- Dobrý večer. - Zdravíčko.
Ahoj, tati.
Jdeš právě včas.
Nemáš nic na přilepšenou, viď?
No co, k zelí se nejlíp hodí zelí.
Karlíku,
tady ti nesu další kousky.
Karlíkův otec pracoval v místní továrně na zubní pastu.
Pracovní doba byla dlouhá, a plat nijak valný.
Přesto ho občas potkalo nečekaně překvapení.
Ten se mi zrovna hodí.
Copak je, Karlíku?
Táta ho našel. Ten dílek, co mi chyběl.
- A jaký dílek? - Hlavu pro Willyho Wonku.
To je nádhera.
Docela jsi ho trefil.
- Myslíš? - Myslím?
Já to vím.
Viděl jsem Willyho Wonku na vlastní oči.
- Kdysi jsem u něj pracoval. - Vážně?
- Jistě. - Jistě.
Jistě.
Rozinky já ráda.
To se ví, tehdy jsem byl ještě mnohem mladší.
Willy Wonka začínal s malinkým krámkem v Třešňové ulici.
Před dvaceti lety
Ale jeho pamlsky chtěl celý svět.
- Pane Wonko. - Ano?
Potřebujeme další čokolády,
- a došli čokoládoví ptáčci. - Ptáčci?
Ptáčci.
Pak tedy musíme přidělat další. Prosím.
A otevřít.
Ten muž, to byl génius.
Představ si, přišel na to, jak vyrobit čokoládovou zmrzlinu,
která zůstane celé hodiny tuhá i bez mrazáku.
I kdyby do ní v létě pražilo ostré slunce, tak se nerozteče.
- To není možné. - Pro pana Wonku ano.
Zanedlouho...
Před patnácti lety
se rozhodl postavit mnohem větší čokoládovnu,
tu největší čokoládovnu na světě,
padesátkrát větší než všechny ostatní.
Dědo. To sem nepatří.
Pověz mu o tom indickém princi. To se mu bude líbit.
Myslíš prince Pondicherryho?
Princ Pondicherry napsal panu Wonkovi dopis,
ve kterém ho žádal, aby přijel do Indie,
a postavil mu obrovský palác, celý jenom z čokolády.
Dillí, Indie
Bude mít sto komnat, a všechno bude buď z tmavé, nebo světlé čokolády.
Svůj slib dodržel. Cihly byly z čokolády,
a malta, která je spojovala, byla taky z čokolády.
A všechny zdi, stropy a podlahy jakbysmet.
Právě tak i koberce, obrazy a nábytek.
Je to perfektní, nevídané.
Ale dlouho to nevydrží. Dejte se co nejdřív do jídla.
Nesmysl. Přece svůj palác nesním.
Hodlám se v něm zabydlet.
Pan Wonka měl samosebou pravdu.
Zakrátko přišel velmi horký den. Slunce začalo nemilosrdně žhnout.
Princ poslal naléhavý telegram se žádostí o nový palác.
Ale Willy Wonka měl v té době jiné starosti.
Ostatní výrobci čokolády začali na pana Wonku náramně žárlit.
Posílali k němu špehy, aby se zmocnili jeho tajných receptů.
Krutichvost začal vyrábět zmrzlinu, která se neroztékala.
Prkonos zase žvýkačku, která nikdy neztrácela chuť.
A Zakrejcar cukrové balónky,
které se daly nafouknout do obrovských rozměrů.
Těch krádeží už bylo tolik,
že jednoho dne, jednoho rána,
řekl pan Wonka bez varování všem svým dělníkům, aby šli domů.
Oznámil, že největší továrnu na čokoládu nadobro zavírá.
Zavírám svoji továrnu na čokoládu. Nadobro.
Je mi to líto.
Ale nezavřel ji nadobro. Teď je otevřená.
Když někdy dospělí říkají "nadobro", myslí tím "na hodně dlouhou dobu".
Jo, třeba z týhle zelňačky už je "nadobro" po mně.
- Jez, tati. - Továrna byla zavřená, Karlíku.
A vypadala, že zůstane nejspíš zavřená nadobro.
Ale jednou jsme zas uviděli stoupat z komínů dým.
- Z ničeho nic továrna znovu ožila. - A dali ti práci?
Ne.
Nikomu.
Musí tam někdo pracovat.
Zamysli se, Karlíku. Už jsi někdy někoho
zahlédl vejít dovnitř do továrny, anebo jít ven?
Ne. Ta vrata jsou zavřená.
Tak to vidíš.
Ale kdo obsluhuje stroje?
- To nikdo neví, Karlíku. - To je velká záhada.
A ptal se někdo pana Wonky?
Nikdo ho už nikdy neviděl. Nikdy nevychází.
Jedině, co opouští brány továrny, jsou cukrovinky,
připraveně na cestu do světa.
Dal bych cokoliv na světě, abych alespoň ještě jednou
mohl vidět, co se v té úžasně továrně děje.
Nikdo se tam nepodívá. Ani ty ne.
Je to záhada, a záhadou to zůstane i dál.
Nám všem bude muset stačit ta tvoje továrnička, Karlíku.
Pojď, Karlíku, dědečkové a babičky už chtějí jít spát.
- Dobrou noc, dědo. - Dobrou, Karlíku.
- Dobrou. - Židle.
Děkuju.
Dobrou noc, dědo.
Dobrou noc, babi.
Nic není nemožné, Karlíku.
- Dobrou noc. - Dobrou noc, Karlíku.
Dobře se vyspi.
A vskutku, ještě téže noci se daly do pohybu nevídané věci.
Drazí občané z celého světa:
Já, Willy Wonka,
jsem se rozhodl, že letos umožním pěti dětem navštívit svoji továrnu.
Kromě toho na jedno z těchto dětí čeká zvláštní prémie,
o jaké se nikomu z vás ani nesnilo.
Pět zlatých kupónů bylo ukryto
pod pěti běžnými obaly pěti běžných Wonkových čokolád.
Mohou být kdekoliv...
Tokio, Japonsko
v jakémkoli obchodě, v jakékoli ulici, v jakémkoli městě, v kterékoli zemi.
Marakéš, Maroko
Jen si to představ, Karlíku, kdybys rozbalil čokoládu
a našel tam uvnitř zlatý kupón.
Bezva. Ale dostávám čokoládu jen k narozeninám.
A ty máš příští týden.
Máš stejnou šanci jako všichni ostatní.
Houbeles. Zlatý kupóny najdou určitě děti,
který si kupujou čokoládu každej den.
Náš Karlík dostává jednu ročně. Ten nemá naději.
Každý má přece naději, Karlíku.
Dejte na mě. Dítě, co najde první kupón,
bude tlustý, tlustý, tlustý.
Auguste. Sem.
Düsseldorf, Německo
Já jedl Fonkůf šokoláte
und sítyl neco, co ne šokoláte,
ne kokos,
ne ožech, ne burák maslo,
ne nugát,
any marsipán, ne charamel, ne griliáš.
Já udelal kuk,
und fidím das slátý kupón.
Auguste, jak jsi to oslavil?
Další šokoládou.
My fěděli, August najde das slátý kupón.
On jí zó fíl šokoláte každý den,
že neny možná, aby on nenašel kajnen kupón.
Zapózujte nám!
a zbývají už jen čtyři...
To je teda špekoun.
Takový protivný kluk.
Zbývají jen čtyři kupóny.
Tohle je teprve začátek, teď vypukne pravě šílenství.
mizí závratným tempem z pultů.
Buckinghamské hrabství, Anglie
Veruka? Můžete nám to hláskovat?
V-E-R-U-K-A. Veruka Saltini.
Jakmile mi moje dceruška řekla, že musí mít jeden z těch zlatých kupónů,
začal jsem skupovat Wonkovy čokolády ve velkém.
Tisíce čokolád. Ne, statisíce.
Mám továrnu na buráky, takže jsem řekl svým dělnicím:
Dobrý den, dámy, okamžitě přestanete loupat buráky
a místo toho začnete loupat obaly z čokolád.
Utekly tři dny a stále nic. Bylo to hrozné.
Veruka byla den ze dne ztrápenější.
Kde je můj zlatý kupón?
Já chci můj zlatý kupón!
Rvalo mi to srdce, když jsem viděl svoji dcerku tak nešťastnou.
Zavázal jsem se, že jí musím vyhovět za každou cenu.
A nakonec jsem ten kupón našel.
Papá, chci dalšího poníka.
Je ještě horší, než ten tlouštík.
To přece nebylo fér. Nenašla ten kupón sama.
Nic si z toho nedělej, Karlíku. Rodiče ji pěkně rozmazlují.
A z rozmazlených dětí nikdy nic dobrého nevzejde.
Karlíku, napadlo nás,
jestli si dárek nechceš rozbalit už dnes.
Tady je.
Wonkova medosladká rajská pochoutka
Počkám s tím do rána.
- To je blbost. - Tati.
Je nám dohromady 381 let. Nemůžeme už na nic čekat.
Karlíku, nesmíš být zklamaný,
když nenajdeš ten...
Budeš mít aspoň tu čokoládu.
Tak nic.
To nevadí.
- Rozdělíme se. - To ne, Karlíku.
Je to jenom tvůj dárek.
Se svou čokoládou si udělám, co chci.
Díky, zlato.
Díky, Karlíku.
Díky.
Tak povídej, kdopak ho našel?
"Třetí kupón našla slečna Fialka Garderóbová."
Tohle je jen zlomek z 263 pohárů a medailí, které naše Fialka vyhrála.
Nejradši ze všeho žvejkám, ale když jsem slyšela o kupónech,
přešla jsem na chvíli na čokolády.
Je tak ctižádostivá. Kde se to v ní jen bere?
Jsem mistryně světa ve žvejkání.
Na týhle žvejkačce, co mám teď v puse,
pracuju už celý tři měsíce. To je rekord.
Já jsem taky vyhrála několik cen. Jako mažoretka.
Slyšela jsem, že jedno z těch dětí dostane nějakou speciální prémii.
Je mi fuk, kdo jsou ostatní čtyři. Ta cena bude jenom moje.
A řekni proč, Fialko.
Protože jsem jednička.
To je odporný fracek.
A špatně hoří.
Víš vůbec, o čem mluvíme?
O klacku?
Dostali jsme čerstvou zprávu.
Čtvrtý zlatý kupón právě objevil chlapec jménem Miky Telekuk.
Spočítal jsem data výroby
s odchylkou způsobenou počasím a pohybem akcií na tokijské burze.
To by zvládnul i dement.
Bohužel málokdy chápu, o čem právě mluví.
Ty dnešní děti pořád sedí u počítačů...
Padni! Padni! Padni!
Nějak moc rychle nám dospívají.
Stačilo koupit jen jednu čokoládu.
- A jak ti chutnala? - Nemám páru.
Nejím čokoládu.
Dobře ti tak, že půjdeš do čokoládovny, ty jeden malej...
Otázkou je, kdo získá poslední zlatý...
- Tati? - Ano, Karlíku?
Proč nejsi v práci?
Víš, v továrně mi chtěli dát trošku volno.
Něco jako prázdniny?
Ano. Něco takového.
Ve skutečnosti to vůbec žádná dovolená nebyla.
Větší prodej čokolád zvýšil i počet zubních kazů,
což vedlo ke zvýšení prodeje zubních past.
Za utržené peníze se továrna rozhodla nakoupit nové stroje,
a jeden z nich nahradil i pana Bucketa.
I předtím jsme jen taktak vyšli.
Najdeš jinou práci.
Do té doby budu vařit ještě řidší polévku.
No tak, nevěš hlavu. Zase bude líp.
Uvidíš.
Karlíku.
Moje tajná rezerva.
Spolu zkusíme štěstí ještě jednou.
Najdeme ten poslední kupón.
Není ti líto to takhle utratit?
To si piš, že ne.
Utíkej do nejbližšího obchodu,
a kup první Wonkovu čokoládu, kterou uvidíš.
Přines ji zpátky, a spolu ji otevřeme.
To je hodný chlapec.
Moc hodný...
Dědo?
- Usnul jsi. - Tak máš to?
Ze kterého konce ji rozbalíme?
Hlavně rychle. Jako náplast.
Nějaké dítě v Rusku prý našlo poslední zlatý kupón?
Jistě, ráno to bylo v novinách.
Poběž! Honem, Georgi. Poběž!
Wonkovu medosladkou rajskou pochoutku, prosím.
Jo. Tady.
Ještě zbývá jeden kupón
To jsou dneska lidi.
Viďte? Zfalšovat kupón? Hrůza.
To je zlatý kupón.
Ty jsi našel poslední Wonkův zlatý kupón.
A v mém obchodě!
Poslyš, odkoupím ho. Dám ti 50 dolarů a nové kolo.
Blázníte? Já bych mu za ten kupón dala 500!
Prodáš mi ho za 500 dolarů, mladíku?
Tak už dost, nechte ho na pokoji.
Hochu, hlavně ho nedávej z ruky. Upaluj rovnou domů. Rozumíš?
Děkuju.
Mami! Tati!
Našel jsem ho!
Poslední zlatý kupón! Je můj!
Na.
Přečti to nahlas. Ať všichni víme, co je tam napsáno.
"Šťastný nálezče zlatého kupónu, srdečně tě zdraví pan Willy Wonka.
Upřímně ti třesu pravicí a zvu tě, abys přišel do mojí továrny,
a byl mým hostem celý jeden den."
"Já, Willy Wonka, tě osobně provedu celou továrnou,
a všechno ti v ní ukážu."
"Und nakonec, až se rozloušíme,
toprofodý tě nach hause kolona nákladných fósů,
nalošených tošifótní sásobou šokoláde."
"A nezapomeň, jeden z vás pěti šťastlivců získá zvláštní prémii,
o jaké se vám nikdy nesnilo.
Nyní důležité pokyny."
"Prvního února, přesně v deset dopoledne, musíš stát před továrnou.
Doprovázet tě může jenom jeden člen tvojí rodiny.
Zdraví Willy Wonka."
Prvního února.
- To je už zítra. - To nemáme času nazbyt, Karlíku.
Umyj se, učeš se, vydrhni si ruce,
vyčisti zuby, vysmrkej se.
- A vykartáčuj si kalhoty. - Musíme zachovat klid.
Nejdřív je třeba se dohodnout, kdo půjde s Karlíkem do továrny?
Přece já. Půjdu s ním. Nechte to na mně.
Neměl bys jít ty, tatínku?
Ne, děda Pepa toho ví o továrně víc než my všichni.
Pokud se na to ovšem cítí.
Ne. Nikam nejdeme.
Za ten kupón mi nabízeli 500 dolarů.
Možná bych dostal i víc.
Peníze potřebujeme víc než čokoládu.
Mladý muži, na slovíčko.
Na světě je hromada peněz.
A každej den se tisknou další.
Ale tenhle kupón?
Těch je na celým světě všehovšudy pět,
a nikdy už jich víc nebude.
Jenom hlupák ho vymění za něco tak obyčejnýho jako peníze.
Seš ty snad hlupák?
Nejsem.
Tak si vyčisti bláto z kalhot. Továrna už tě čeká.
Papá, já už chci jít dovnitř.
Je za minutu deset, broučku.
Tak popožeň čas.
Myslíš, že tě pan Wonka pozná?
Těžko říct. Je to už pár let.
Oči na stopkách, Fialko.
Oči na stopkách.
Vstupte, prosím.
Pojďte dál.
Zavřít bránu.
Drazí návštěvníci,
je mi potěšením přivítat vás ve své skromně továrně.
A kdo vlastně jsem?
Nuže...
Willy Wonka, Willy Wonka
Mistr čokoládový
Willy Wonka, Willy Wonka
Každý se to teď doví! Hurá!
Je tak skromný, bystrý, chytrý
Až se musí moc krotit
Štědrý je prostě natolik
Že se nedá zastavit!
Zastavit Zastavit, zastavit, zastavit!
Hurá!
Willy Wonka, Willy Wonka
Brzy se s ním potkáte
Willy Wonka, Willy Wonka
génius, jak jistě uznáte
Čaroděj, co si cukr podmanil
Nejsladší chlapík, co kdy žil
Willy Wonka, už je tu!
Mistr čokoládový
Nebylo to velkolepé?
Ta střední část by se měla ještě trochu dopilovat, ale to finále...
Kdo jste?
- To je Willy Wonka. - Vážně?
"Vítejte, hvězdy,
Země vás zdraví."
"Drazí hosté, dobrý den.
Vítejte v mé továrně. Srdečně vám třesu pravicí.
Jmenuji se Willy Wonka."
Tak proč nejste uvnitř?
Jak bych odtud asi sledoval představení, holčičko?
Pane Wonko, nevím, jestli se pamatujete,
ale kdysi jsem ve vaší továrně pracoval.
Patříte k těm odporným špehům, kteří chtěli ukrást
mé životní dílo a zaprodat ho parazitům, kteří se po mně opičili?
Ne, pane.
V tom případě vítejte.
Následujte mě.
Nechsete fědět, jak my jmenujem?
Nevím, k čemu by mi to bylo. Pospěšte si! Máme nabitý program!
Kabáty si odložte kamkoliv.
- Pane Wonko, je tady docela horko. - Cože?
Musím tu udržovat teplo. Moji dělníci jsou zvyklí na velmi teplé klima.
Zimu přímo nesnášejí.
Odkud jsou?
Dočkej času. Tak...
Jsem Fialka Garderóbová.
- No a co? - Říkám vám to,
protože to já vyhraju tu speciální cenu.
Sebevědomí ti nechybí. Mohla bys ho rozdávat.
Jsem Veruka Saltini a velice mě těší, pane.
Myslel jsem, že veruka je nějaká bradavice,
která se udělá na chodidle.
Já jsem August Gdoule a mos rád šokoláte.
To je vidět. To já taky.
Aspoň že něco máme společného.
Ty. Ty budeš Miky Telekuk.
Ten vykuk, co se naboural do systému.
A ty. Ty jsi hlavně rád, že jsi tady, viď?
A vy musíte být jejich...
- Rodiče. - Ano.
Matky a otcové.
Otec?
Táta?
No tak nic. Půjdeme dál.
Zdá se to jen mně, nebo má pan Wonka o kolečko míň?
Promiňte, snad o kolečko víc.
- Nechtěl bys šokoláte? - Jasně.
Tak sis ji měl pšinýst.
- Kamarádky? - Nejlepší.
Moc důležitý sál.
- Je to srdce celé čokoládovny. - Proč jsou ty dveře tak malý?
Aby nám neutekla ta skvělá čokoládová chuť.
Tak, mějte se na pozoru, milá dítka.
Neztraťte hlavu.
Nenechte se vyvést z rovnováhy.
Zachovejte naprostý klid.
To je nádhera.
Cože?
Ano. Velká nádhera.
Každá kapička této řeky
je prvotřídní, horká, rozehřátá čokoláda.
Ten vodopád je nejdůležitější.
Promíchává čokoládu.
Čechrá ji. Činí ji lehkou a vzdušnou.
Mimochodem,
v žádné jiné továrně na světě nemísí čokoládu vodopádem, milá dítka.
Na to můžete vzít jed.
Přátelé.
Tyto trubky...
nasají čokoládu a vedou ji po celé továrně.
Tisíce litrů za hodinu. Ano!
Líbí se vám louka? Ochutnejte mou trávu.
Dejte si aspoň stéblo. Není to pastva pouze pro oči, ale také pro jazyk.
Tráva se dá jíst?
Samozřejmě.
Cokoli v tomto sále je jedlé.
Vždyť i já jsem jedlý.
Tomu se ale říká kanibalismus, drahá dítka,
a ten je ve většině kultur odsuzován.
Ano.
Papejte.
Honem. Šup šup.
Synku.
Přestaň.
Tati, já sladký nejím.
Proč si ji schováváš? Proč si nedáš jinou?
To bych potom nebyla šampión. Byla bych nula. Jako ty.
Papá, podívej se.
Co je to tam?
Nějaký pidimužík.
Je tamhle u vodopádu.
- Jsou dva, ne? - Víc než dva.
- Kte tady fzali? - Odkud jsou?
Jsou to vůbec lidi?
Ovšem, že jsou to lidé. Umpa-Lumpové.
- Umpa-Lumpové? - Dovezení přímo z Lumpálie.
- To neexistuje. - Cože?
Pane Wonko, vyučuju zeměpis na střední škole a říkám vám, že...
Takže zajisté víte, jak velmi zajímavá, ale drsná země to je.
celé její území pokrývá hustá džungle,
ve které žijí ty nejnebezpečnější šelmy na světě.
Hrobonožci, žraguáři a ohavní a ukrutní vejcucníci.
Jel jsem do Lumpálie hledat nově exotické chutě.
Místo toho
jsem našel Umpa-Lumpy.
Stavěli si stromová obydlí, aby byli v bezpečí před krvelačnými tvory.
Umpa-Lumpové jedli pouze zelené housenky, které chutnaly odporně.
Neustále je zkoušeli smíchat s něčím,
co by jejich ohavnou chuť vylepšilo:
S červenými brouky, s kůrou stromu bong-bong,
všechno to bylo odporné,
ale zdaleka ne tak odporné jako zelené housenky.
Ale jídlo, po kterém toužili nejvíc, byly kakaové boby.
Každý Umpa-Lumpa byl šťastný, když našel tři, čtyři boby do roka.
Jak ti je zbožňovali.
Nemysleli na nic jiného než na svoji pochoutku.
Z těchto bobů se ale vyrábí i čokoláda. Navrhl jsem náčelníkovi:
Přestěhujte se do mé továrny.
Můžete mít kakaových bobů, co hrdlo ráčí!
Můžu vám v kakaových bobech i platit, když budete chtít!
Jsou to neuvěřitelní pracanti.
Ale musím vás varovat, jsou poněkud poťouchlí.
Moc rádi vtipkují.
Auguste, majn šac! To ne dobrá věc, co ty deláš!
Haló, chlapče.
Mojí čokolády se nesmí dotknout lidská ruka.
On topí!
On néplafec!
Hilfe!
Auguste! Ne!
Auguste!
Auguste, posor!
Už se veze.
Zafolejte hašičáky!
Divím se, že tou rourou projde.
Ne, neprojde. Už zpomaluje.
Ten se tam šprajcne.
Už se stalo.
celé to ucpal.
Hele! Umpa-Lumpové.
Co to tam dělají?
Chtějí nás potěšit písničkou. Je to pro ně vzácná příležitost,
už pár měsíců neměli publikum.
August Gdoule, August Gdoule
Všem známý hamoun a knedlíková koule
August Gdoule, chlapec mrzký Chamtivý je, špatný a dětinský
"Nuž vzhůru!" zvolali jsme "Váhání muže hubí
Už dozrál čas. Šup s ním teď do potrubí!"
Nezvoňte ale, milé děti, na poplach
Gdoulemu nikdo neublíží, žádný strach
I když však, ovšem, vyhnutí jaksi není
Přec se jen hošík drobátko celý změní
Už se kola roztáčejí, skřípou zuby o zuby
Už Augusta kudla krájí, už ho vsává potrubí
Povaříme ho ještě minutu
Abychom měli jistotu
Ale už vychází! Pánové! Souká se ven!
Zázrak se stal! To není sen!
Ten lenochod a chamtivec, ten sosák bleší
Je kdekým milován, kdekoho těší!
Protože jenom radost dává. Hle!
To slaďoučké a tlusté cukrle!
Bravo! Výborně!
Nejsou rozkošní? K zulíbání.
- Zdá se, že to měli nacvičené. - Jako by věděli, co bude.
Třesky plesky.
Kte je moje syn? Kam fede das roura?
Tahle roura, vede čirou náhodou
do sálu, kde se vyrábí nejlahodnější čokoláda
s náplní jahodového fondánu.
Bude z nej šokoláte, plnený jachodovym fondán?
On bude prodáfán na selý svět ve staniol?
Ne, to bych nedovolil. Chutnala by odporně.
Gdoulová čokoláda s augustovskou náplní? Fuj.
Jasný propadák.
Vem paní Gdoulovou do fondánového sálu. Ano?
Pomoz jí najít syna.
Hodně dlouhou tyčí zkus prošťárat kotel, kde se míchá čokoláda. Ano?
Pane Wonko?
Jak mohlo být Augustovo jméno v té písničce, když...?
Improvizace je běžná věc. Zvládne ji každý.
Ty, holčičko. Řekni něco.
- Cokoliv. - Žvejka.
Žvejka, to je hrozný hnus Žvýká ji, kdo nemá vkus
Vidíš? Tohle je důkaz.
To teda není.
Ty chceš mít vždycky pravdu,
ale o některých věcech nic nevíš.
Tak, půjdeme dál.
- Dělali si Umpa-Lumpové legraci? - No to se ví, že dělali.
Tomu klukovi se nic nestane.
Čemu se smějou?
Myslím, že je to z těch kakaových bobů.
Asi jsem vám ještě neříkal, že čokoláda obsahuje látky,
které podporují uvolňování endorfinů. Člověk má pocit, že všechny miluje.
Neříkejte.
Nastupovat!
Kupředu!
Tu máš.
Zkus ji, přijde ti k chuti. Vypadáš vyhládle.
- Je skvělá. - To proto, že je mísená vodopádem.
Ten vodopád je nejdůležitější.
Promíchává čokoládu. Čechrá ji. Činí ji lehkou a vzdušnou.
- V žádné továrně na světě... - To už jste nám říkal.
- Jste tak hrozně zakrslí. - Se ví. Dyť jsme děti.
To vás neomlouvá, já takový nikdy nebyl.
- Ale byl. - To nebyl. Víš proč?
Protože jsem si odjakživa dával na hlavu tenhle cylindr.
A ty vaše krátké ručičky. Na nic nedosáhnou.
Vy si z dětství nic nepamatujete?
To je mi otázka.
I když...
Ve skutečnosti si Willy Wonka na svoje dětství už dlouhá léta ani nevzpomněl.
Koleda!
Kohopak tu máme?
Růženku, Veroniku, Jirku.
A kdo je to schovaný tady?
Malý Willy Wonka.
Willy Wonka byl synem nejznámějšího zubaře ve městě,
pana Wilbura Wonky.
DR. WILBUR WONKA
No...
tak se na to nadělení podíváme, ano?
Karamely.
Nalepily by se ti na rovnátka.
Lízátka.
Říkám jim "zubní kazy na špejli".
A nejhorší je tohle.
Všechna tahle...
čokoláda.
Právě minulý týden jsem četl v jednom významném lékařském časopise,
že některé děti jsou na takovouhle čokoládu alergické.
Svrbí je z ní nos.
Třeba nejsem alergický.
Jenom bych ochutnal.
Vážně?
A proč to riskovat?
Pane Wonko? Pane Wonko!
- Blížíme se k tunelu. - No jistě.
Plnou parou vpřed.
- Vědí vůbec, kam plujou? - Kdepak.
Nemají zdání, kam loď uhání.
Zažněte světla!
Přátelé, dávejte pozor.
Právě projíždíme kolem veledůležitých sálů.
Na co je vám vlasový krém?
Zvyšuje pružnost.
- Šlehačka. - Přesně tak.
To nemá logiku.
Abys věděla, holčičko,
šlehačka není žádná šlehačka, když ji nenašleháš bičem.
To ví přece každý.
Zastavte loď. Teď vám něco ukážu.
Tak tohleto je nejdůležitější místnost z celé továrny.
Takže, všechno si tu prohlížejte, jenom na nic nesahejte.
Ano? Šup.
Rozchod. Honem.
Hele, pane Wonko, co je tohle?
Předvedu ti to.
Děkuji.
To jsou moje Věčné zavřihubky.
Jsou pro děti, co dostávají malé kapesné.
Cucáte je celý rok, ale nic z nich neubude.
- To je, co? - Jako žvejka.
Ne. Žvejka se žvýká.
Kdybys žvýkala Věčnou zavřihubku,
vylámala by sis na ní zoubky.
Ale chutnají výtečně.
A tohle je Vlasorostka.
Spolknete jednu tuhle potvůrku,
a přesně za půl hodiny
vám po celé šešulce vyraší zbrusu nová bujná kštice.
Taky kníry a plnovous.
- Kdo o to stojí? - No,
bítníci, třeba. Folkaři nebo motorkáři.
Přece víš, všichni hustý, vodvázaný, svobodymilovný lidi.
Je to bezva, parťáku. Hoď se do pohody.
Doufám, že to stíháš.
Prostě vítr ve vlasech a láska v duši.
Ta směs není ještě úplně dokonalá.
Jeden Umpa-Lumpa ji včera testoval a...
Jak se ti daří?
Moc ti to sluší.
Sledujte.
To má bejt všechno?
A víš vůbec, co to je?
- Žvejka. - Jo.
Nejúžasnější a nejsenzačnější žvýkací guma na světě.
Víte proč? Víte to?
Tahle žvýkačka je kompletní oběd o třech chodech.
Ale jaký to má smysl?
"Vaření a kuchyním už je odzvoněno.
Stačí kousíček Wonkovy zázračné žvýkačky
a jste po snídani, obědě i večeři.
Žvýkačka obsahuje rajskou polévku, biftek a borůvkový koláč."
To zní skvěle.
- To zní divně. - Zní to jako bezva žvejka.
Radši to nedělej. Ještě jsem nevychytal všechny...
Jsem světová rekordmanka ve žvejkání. Já se nebojím ničeho.
- Tak co, zlato? - Je to báječný!
Rajská polívka. Cítím, jak mi teče do žaludku.
Jo. Vyplivni to.
- Holčičko, radši bys měla... - A teď se to mění.
Právě jím biftek s hranolkama.
- Chybí už jen tatarka. - Jen žvýkej, dítě.
Jsi první člověk na světě, který ochutnal žvýkačkový oběd.
Ano, jen mám trochu obavy z...
Borůvkový koláč se šlehačkou!
- Z moučníku. - Hele, co to má s nosem?
Začíná modrat.
Máš nos jako borůvku.
O čem to mluvíš?
Fialko, začínáš fialovět.
- Co je to s ní? - Říkal jsem vám, že to ještě není ono.
Vždycky, když dojde na moučník, nějak se to zvrtne.
Může za to ten koláč.
Je mi to moc líto.
Mami? Co to se mnou je?
Ona se nadouvá.
Jako borůvka.
Zkoušelo to 20 Umpa-Lumpů a všichni se proměnili v borůvky.
Je to zvláštní.
Já nechci mít za dceru borůvku.
Jak teď bude soutěžit?
Můžete ji třeba vystavovat.
Jo, jo
Jo
Všichni ticho, ticho hrobové
Příběh Fialky Garderóbové
Ta jemná dívka Má svůj sen
Žvýká, žvýká, žvýká, žvýká
Žvýká, žvýká celý den
Jo
Žvýká, žvýká, až se jí
Žvýkací svaly rozrostly
A z tváře její Obrovské čelisti
Jsou jak housle houslisty
Žvýká, žvýká celý den
Roky a roky žvýká jen
Její čelist sílí každým dnem
Ta se pak rozevře v děsivé chvíli
A pak cvak! Jazyk je na dva díly
A to je důvod, proč se snažíme tak rázně
Fialku Garderóbovou uchránit tě strázně
Žvýká, žvýká celý den
Žvýká, žvýká, žvýká, žvýká
Žvýká, žvýká celý den
Pane Wonko!
Odkutálejte slečnu Garderóbovou do člunu
a odplujte s ní bez prodlení do moštárny. Ano?
Do moštárny? Co tam s ní budou dělat?
Tam ji vymačkají,
jako pupínek.
Teď z ní musíme šťávu vylisovat.
Mami, pomoc.
Prosím.
Pojďte.
Popojdeme.
Bez člunu musíme zdvojnásobit rychlost, abychom všechno stihli.
Máme toho ještě moc.
- Pane Wonko? - Ano?
Proč jste najednou továrnu otevřel?
Abyste si ji prohlédli, ne?
Proč teď? A proč jen my?
Co je ta zvláštní cena? Kdo ji dostane?
Kdo je zvědavý, bude brzo starý.
Zůstane už Fialka borůvkou?
Ne. Možná. To já nevím.
To má z toho, že celý den žvýká tu hnusnou gumu.
Když jsou tak hnusný, tak proč je děláte?
Ty jsi mi ale nějak chytrý, začíná mě to rozčilovat.
Vzpomínáte si na svou první sladkost?
Ne.
Ale Willy Wonka si na první sladkost, kterou jedl, vzpomínal velmi dobře.
Skvělá silná dlouhotrvající chuť ořechů
Promiňte, asi jsem se zasnil.
Ach tak.
A stává se vám to často?
Čím dál víc.
Dnes.
Tak tady mě nic nepřekvapí.
Víte, já mám továrnu na zpracování ořechů.
také používáte na třídění Sortomat 4000?
Ne.
Vy jste vážně divný.
- Veverky. - Ano, veverky.
Jsou speciálně vycvičené na louskání vlašských ořechů.
Ale proč to nesvěříte Umpa-Lumpům?
Jenom veverky dokáží pokaždé vylousknout celé jádro.
Vidíte, jak je proklepávají packami, jestli nejsou zkažené?
A podívejte.
Tamta zrovna jeden našla.
Papá, já chci veverku.
Kup mi jednu z těch veverek. Já ji chci.
Veruko, máš přece spoustu zvířátek.
Nemám nic než jednoho poníka, dva psy, čtyři kočky, šest králíků,
dvě andulky, tři kanárky, papouška, želvu
a opelichaného křečka. Já chci tu veverku!
Dobře, broučku.
Tatínek ti jednu koupí hned, jak to bude možné.
Ale já nechci obyčejnou, já chci cvičenou veverku.
Tak dobře.
Pane Wonko, kolik chcete za jednu veverku?
Řekněte cenu.
Jenže to nepůjde. Nejsou na prodej.
Papá.
Je mi líto, broučku.
Pan Wonka se chová nerozumně.
Jestli mi veverku nekoupíš, tak si ji vezmu sama.
Veruko.
Holčičko?
Veruko, ihned se vrať.
Veruko.
Holčičko?
Hlavně jim neber ty ořechy.
To by je rozzuřilo.
Já chci tuhle.
Veruko.
Ne!
Veruko!
Kterýpak to je?
Ne. Tenhle ne.
- Papá! - Veruko!
Ne, ten taky ne.
To je on.
Ne, není.
Papá, řekni jim, ať přestanou.
Co jí to dělají?
Zkoušejí, jestli nemá kaz.
Ach, můj bože, přece jen je zkažená.
Veruko!
Papá!
Kam ji to teď táhnou?
Do odpadní roury na zkažené ořechy.
Kam ta roura vede?
Přece do spalovny.
Nebojte, spaluje se jen v úterý.
Dneska je úterý.
Ještě je naděje, že dnes nerozdělali oheň.
Je možné, že uvízla hned pod okrajem roury.
V tom případě byste ji odtamtud mohl ještě vytáhnout.
Ne?
Veruka Saltini, ta už se sotva vrátí zpátky
Právě nám zmizela v kanále na odpadky
Ta dívka potká při svém pádu
Hromadu různých kamarádů
Rybí hlavu kupříkladu, s anýzem
Uříznutou dneska ráno z platýze
Zde ústřice vypadlá z mísy
A dokonce řízek čísi
Plno věcí je v té tůni
Plno trochu strašných vůní
Strašných vůní
To je houfek kamarádů
které potká při svém pádu
To je houfek kamarádů
Tak kdo ji zkazil, dámy a páni?
Kdo spěchal vyplnit kdejaké její přání?
Kdo si vychoval tohohle rozmazlence?
Kdo jsou ti viníci?
Dostanou věnce
Hříšníci jsou, smutná novinka
Je to sám papínek a matinka
Opravdu? Tak sláva.
Právě jsem se dozvěděl, že pec je rozbitá.
Takže jejich pád zbrzdí tři týdny staré odpadky.
Tak to je dobrá zpráva.
Ano.
Nuže, pokračujeme v krasojízdě.
Že mě to dřív nenapadlo.
Na pohyb po továrně je výtah zdaleka nejrychlejší dopravní prostředek.
Tolik pater tu není.
Jakpak to víš, ty mudrlante?
Tohle není jen obyčejný výtah, který jezdí nahoru a dolů.
Tenhle jezdí i doprava, doleva,
prostě všemi směry, kam jen chcete.
Stačí tohle stisknout a šup, už se jede.
Hele, tam!
Dámy a pánové, vítá vás nugátová hora.
To bych radši nevysvětloval.
To je oddělení pro popálené loutky.
Zřídili jsme ho teprve nedávno.
A tady jsou kanceláře.
Ahoj, Doris!
Proč tady vůbec nic nemá smysl?
Čokoláda nemusí mít smysl.
Je to čokoláda.
To je na houby.
Čokoláda je ztráta času.
Nikdy nedovolím, aby se z tebe stal cukrář.
Tak uteču z domova.
Do Švýcarska. Do Bavorska.
Do světových cukrářských metropolí.
Běž si.
Ale až se vrátíš, už tu nebudu.
Promiň, hochu.
Dneska už zavíráme.
Chci vybrat sál.
Do toho.
Honem!
Nasaďte si brýle, a v žádném případě je nesundávejte.
To světlo by vás mohlo dočista oslepit.
A to by nikdo z nás nechtěl, že?
V tomto sále testuji můj nejnovější a největší vynález:
Televizní čokoládu.
Jednou mě napadlo:
"Počkat, když televize rozštěpí obraz
na milióny a milióny malinkých kousků, potom je odešle vzduchem
a na druhém konci je složí,
proč bych to nemohl udělat s čokoládou?
Proč bych nemohl skutečnou tabulku čokolády
poslat televizí až k vám domů?"
A je tu velké finále. Všichni se připravte.
To se mi moc nezdá.
Jo, je to nesmysl.
Vy totiž nemáte o fyzice ani šajna.
Za prvý, je velkej rozdíl mezi vlnama a částicema. Jasný?
Za druhý, k přeměně energie na hmotu byste potřeboval
sílu devíti atomovejch bomb.
Hloupost!
Skutečně. Nerozumím ti ani jedno jediné slovo.
Třesky plesky.
Teď pošlu čokoládu z jednoho konce sálu
na ten druhý pomocí televize.
Přineste čokoládu.
Musí být takhle veliká. I když nafilmujete
normálně vzrostlého člověka, v televizi je takhle malý.
Je to stejný princip.
Je fuč.
Jistě. Teď nám čokoláda sviští někde nad hlavou,
rozložená na milión malinkých kousků.
Pojďte se mnou! Honem! Honem! Honem!
Dávejte pozor.
Už se objevuje.
Vidíte?
- Vem si ji. - Je to jen obrázek v telce.
Trumbero.
No tak ty.
Dělej. Jen si pro ni sáhni.
Honem.
Krucipísek.
Zkus ji. Honem.
Bude ti chutnat. Je to ta samá.
Jenom se cestou trochu zmenšila, nic víc.
Je skvělá.
To jsou zázraky.
Jen si to představte, sedíte doma u televize,
v tom se na obrazovce objeví reklama a hlas řekne:
"Wonkovy čokolády jsou nejlepší na světě.
Nevěříte snad? Ochutnejte sami."
Vy natáhnete ruku, a máte ji.
Co vy na to?
Šly by poslat i jiné věci?
Kukuřičné lupínky, kupříkladu?
Víte vy vůbec, z čeho se dělají?
Z dřevěných hoblin, které vypadávají z ořezávátek.
Mohl byste je taky poslat televizí?
- Jistěže. - Co třeba lidi?
Proč bych měl posílat lidi, to by nikdo nejedl.
Vám fakt nedochází, co jste vynalezl? To je teleportér.
Nejdůležitější vynález v dějinách lidstva.
A vy furt melete o čokoládě.
Uklidni se, Miky.
Myslím, že pan Wonka moc dobře ví, o čem mluví.
To teda neví. Nemá ani ponětí.
Ty ho máš za génia, ale je to idiot.
Zato já ne.
Chlapečku.
Nezahrávej si.
Je pryč.
Musíme se podívat, jak to dopadlo.
Snad se nám žádný kousek nezatoulal.
Jak to myslíte?
Někdy do televize doputuje jen půlka čokolády.
které polovině ze svého syna byste dal přednost?
Co je to za hloupý dotaz?
Tak se nezlobte. Jenom se ptám.
Zkus všechny kanály. Začínám být trochu nervózní.
- Tamhle je. - Miky.
Ať si kdo chce
Co chce říká
Ať si kdo chce co chce říká Je, pokud se dětí týká
Jedno platné poučení Televize pro ně není
Ó, ta věčná televize Kéž by chtěla telezmizet
Pro ně není Pro ně není
Jako opilce je otupí
Ty televizní sirupy
Myšlenky zmrznou! Co budou umět?
Přestanou myslet, budou jen čumět
Jen čumět, jen čumět
Už nikdy tato děťátka Nepotěší pohádka
Pohádka, pohádka
Mozek mu změkne jako sýr
Oslepne jako netopýr
Přestane myslet, bude jen čumět
Co se týče kluka Mika Telekuka
Pouhé pomyšlení působí nám muka
Působí nám muka
Že nezbývá než jen vyčkat
Než jen vyčkat, než jen vyčkat
Než jen vyčkat, než jen vyčkat, než jen vyčkat
Působí nám muka
Že nezbývá než jen vyčkat
Zdali se mu vrátí výška
Však pokud ne
Bude to zlé
Vytáhněte ho.
Pomoc.
No díkybohu, že se mu nic nestalo.
Že nestalo? To snad nemyslíte vážně?
Pošlete mě opačným směrem.
Žádný opačný není.
Televize není telefon. Zpátky to nejde.
Jsem zvědavý, jak to hodláte napravit.
To já nevím.
Ale chlapci jsou pružní a ohební jako žužu.
- Tak ho dáme do napínáku. - Do napínáku?
Je to můj další nápad.
Páni, ten bude tenký.
Jo.
Do napínáku.
Odvedeš pana Telekuka a jeho...
chlapečka teď k napínáku, ano?
Natáhnete ho.
Půjdeme dál.
Ještě toho musíme tolik stihnout.
Tak, kolik nám zbývá dětí?
Pane Wonko, teď už zbývá jenom náš Karlík.
Už jsi tu jenom ty?
Ano.
Kde jsou ti ostatní?
Ale milý chlapče, tak ty jsi vyhrál.
Srdečně ti blahopřeju. Skutečně.
Nesmírně mě to těší.
Já to tušil už od začátku. Výborně.
Teď žádné lelkování nebo loudání.
Do večera musíme stihnout ještě spoustu věcí.
Naštěstí máme ten skvělý skleněný výtah, který všechno...
Všechno urychlí.
Pojďte.
"Vzhůru ven?" Co to bude za místnost?
Drž se.
Jejdamane.
Jestli nepoletíme rychleji, tak nikdy neprorazíme skrz.
A skrz co?
Tohle jsem chtěl vyzkoušet už dávno.
A už to frčí. Vzhůru ven.
- To myslíte vážně? - Ano, zcela.
Ten výtah je ze skla.
Rozletí se na milion střepů.
Auguste, bite, nejes flastní ruka.
Ktyš mně moc šmakuje.
Hele mami, jsem teď mnohem ohebnější.
Ano, ale jsi modrá.
Papá, já chci skleněný létající výtah.
Tebe čeká koupel, nic víc. A ticho už!
Já ho chci mít!
Kde jste doma?
Tamhle dole. Ten malý domek.
V kolik se asi vrátí?
To nemám ponětí.
Nezdá se vám, že někdo ťukal?
Ahoj, mami!
Mami. Tati. Už jsme doma.
- Karlíku. - Karlíku.
Páni.
To je Willy Wonka. Zavezl nás domů.
To vidím.
Vy budete jeho...
- Rodiče? - Ano, to.
Náš malý Karlík něco vyhrál.
Není to jen "něco".
Je to to nejúžasnější a nejvzácnější "něco" na světě.
Hodlám vašemu synovi darovat celou svoji továrnu.
To zřejmě vtipkujete?
Ne, myslím to vážně.
Před pár měsíci jsem absolvoval pololetní stříhání,
a zčistajasna mě něco napadlo.
V tom jediném šedivém vlasu
se zrcadlilo moje životní dílo:
Moje továrna, mí milovaní Umpa-Lumpové.
Kdo se o ně postará, až tu nebudu?
V tu chvíli jsem si uvědomil:
Musím najít dědice.
A dědic se našel.
Ty.
Tak proto ty zlaté kupóny.
Ty tomu rozumíš?
Pozval jsem do továrny pět dětí s tím,
že to nejmíň zkažené bude vítěz.
To jsi ty, Karlíku.
Tak co ty na to?
Jsi ochotný se odstěhovat a bydlet u mě v továrně?
Jasně. To se ví.
Můžu si s sebou vzít svoji rodinu?
Ale drahý hochu, ovšemže ne.
Nemůžeš řídit továrnu
a vláčet za sebou rodinu jako kouli na noze. Nic ve zlém.
To nic. Trotle.
Továrník nemůže mít žádné závazky.
Jde za svým snem a neohlíží se na následky.
Tak jako já.
Nemám rodinu a jsem ztělesněný úspěch.
Když s vámi půjdu do továrny, už nikdy neuvidím rodinu?
Správně. Ber to jako bonus.
Tak nikam nejdu.
Svoji rodinu bych za nic nevyměnil.
Ani za všechnu čokoládu na světě.
Skutečně?
To je divné.
Ale jsou i jiné sladkosti.
Lituju, pane Wonko. Zůstanu tady.
Páni. To je ale...
nečekané...
a zvláštní.
Tak v tom případě...
Tedy sbohem.
Jsi pevně rozhodnutý?
To jsem.
Dobře. Sbohem.
Všechno se zas obrátí k lepšímu.
Tentokrát babička Jiřinka vyjímečně nemluvila z cesty.
Na druhý den pomohl Karlík rodičům opravit díru ve střeše.
Dědeček Pepa strávil celý den na nohou.
Vůbec se necítil unavený.
Karlíkův otec získal v továrně na zubní pastu znovu práci.
Opravoval stroj, který ho předtím nahradil.
Bucketovic rodina se nikdy neměla líp.
Což se ovšem nedalo říct o Willy Wonkovi.
Nemůžu tomu přijít na kloub.
Cukrovinky byly to jediné, čím jsem si byl jistý,
ale teď si nejsem jistý ničím.
Nevím, jaké příchutě dělat, jaké nápady zkusit.
Nedokážu se pro nic rozhodnout.
Dřív jsem se řídil svými pocity a...
To je ono, viďte?
Když se cítím mizerně, tak i moje cukrovinky musejí být mizerné.
Jste vážně třída.
Chudák ten čokoládový magnát Wendell... Walter.
Wonkovi klesá obrat
- Willy Wonka. - Ano, ten.
Tady píšou, že se teď jeho výrobky moc neprodávají.
Ale možná je to darebák, který si to zaslouží.
- Jo. - Myslíš?
Znáš ho?
Jasně.
Nejdřív se mi líbil, jenomže pak mě zklamal.
A má legrační účes.
To není pravda!
- Proč jste tady? - Už nevím jak dál.
Co ti pomáhá, když je ti mizerně?
Moje rodina.
Máte něco proti mojí rodině?
Nejde jen o tvoji rodinu, jde o všechny...
Pořád říkají co smíš a co nesmíš,
a to neprospívá tvůrčí atmosféře.
Dělají to jenom pro naše dobro, mají nás rádi.
Klidně se jich zeptejte.
A koho? Mého otce?
To nikdy.
Rozhodně ne sám.
Nemám jít s vámi?
Poslyš, to je báječný nápad. Ano.
A vyrazíme hned, aby...
Musím dávat větší pozor, kde parkuju.
Určitě jsme si spletli dům.
DR. WILBUR WONKA
Objednali jste se?
Ne, ale spěchá to.
Otevřít.
Tak se na to nadělení podíváme, ano?
Otevření největší čokoládovny na světě
Wonka otevřel cukrárnu v centru města
Wonka oživil místní ekonomiku
No ne.
Takovéhle premoláry jsem neviděl skoro...
Třicet let.
Willy?
Ahoj, tati.
Nepoužíval jsi...
zubní nit.
Ani jednou.
Tentýž den zopakoval Willy Wonka Karlíkovi svou nabídku,
a ten ji, pod jednou podmínkou, přijal.
Promiňte, měli jsme bouřlivou poradu.
Bylo slyšet hřmění.
- Večeříš s námi, Willy? - Milerád.
Prostírám další talíř.
Jsou z vás cítit buráky.
- Ty já moc ráda. - Děkuju.
Já z vás...
cítím stáří a mýdlo.
To mám rád.
Dej ty lokty ze stolu, Karlíku.
Co říkáš těm marcipánovým drakům?
S lékořicí místo šňůry.
- Hoši, u večeře se nepracuje. - Promiň, mami.
Já myslím, že jsi na dobré cestě.
Karlík Bucket tedy získal továrnu na čokoládu.
Ale Willy Wonka získal něco mnohem lepšího:
Rodinu.
A jedna věc je naprosto jistá:
Ještě nikdy nebyl život tak sladký.
SDI Media Group
www.Titulky.com