Byla nebyla jedna holčička, jmenovala se Elka.
A ta viděla svět ne vždycky takový jakým byl, ale jakým by být mohl
s jen troškou magie.
- Má zlatá! - Pro své rodiče byla princeznou.
Pravda, že neměla královský titul, ani korunku, ani žádný hrad...
Ale byla vládkyní svého vlastního malého královstvíčka.
Domečku obehnaného loukami a krytého lesy, kde její rodina žila po generace
s panem Husou a celou jejich zvířecí rodinkou.
Ahojte. Co to zase děláte? Nechte se najíst i ty maličké.
Ještě nám ztloustneš.
Ach, Gus Gusi. Jsi myš domáci, ne myš zahradní! Že, Jacqueline?
A neujídej tolik drobků od pana Husy. Že ano, mami?
Ty vážně pořád věříš, že ti rozumí?
- A nerozumí snad? - Ach, ano.
Věřím, že nás poslouchají a mluví k nám, jen to musíme chtít slyšet.
- Tak se učíme na ně dávat pozor. - A kdo dává pozor na nás?
Víly kmotřičky, přeci.
- A věříš i na ně? - Věřím na všechno.
Tak to teda i já.
Její otec byl obchodníkem,
který jezdil do cizích zemí, o kterých se Elka učil a přivážel jí z nich dárky.
Elko!
Kdepak jsou moje krásná děvčata?
Kde jste zlatíčka?
Elce neuvěřitelně chyběl, když byl na cestách,
ale věděla, že se jí vždy vrátí nazpět.
- Tady je! - Vítej doma, tati!
Tys vyrostla! Že ano?
- Tady to máte, pane. - Co je to?
Tohle? Tohle mi cestou spadlo ze stromu přímo do klína.
Ale myslím si,
že uvnitř by mohlo něco být.
To je krása.
Francouzsky se tomu říká papillon.
- Papillon. - Ano, papillon!
- Smím prosit, mademoiselle? - Ano, prosím.
Děkuji vám velice.
Au, au.
Stojíš mi na nohou!
Můžeme?
Tak pojď.
Hele, mami! Já tancuju.
Málý papillon.
Vše bylo takové, jaké by být mělo.
Byli nejšťastnější rodina, jakou znali a tak i žili a měli se podle toho rádi.
Ale smutek si najde cestu do každého království, ať už je šťastné jakkoliv.
A tak přišel i k Elce domů.
- Je mi to vážně líto. - Děkuji, pane doktore.
Tohle pro vás musí být opravdu těžké.
Pojď, Elko.
Elko, má drahá.
Svěřím ti jedno tajemství.
Velké tajemství, které ti pomůže při každém rozhodnutí v tém životě.
Vždy si ho pamatuj.
Buď kurážná a laskavá.
Je v tobě více dobroty v pouhém malíčku, než má většina lidí v celém těle.
Laskavost má obrovskou sílu.
Větší, než si dovedeš představit.
- Je magická. - Magická? - Ano, to vskutku je.
Buď kurážná a laskavá.
Můj drahoušku,
slib mi to.
Slibuju.
Dobře.
Brzy už tu nebudu, zlatíčko. To mi musíš odpustit.
Samozřejmě, že ti odpouštím.
Miluji tě.
Miluji tě, má drahá.
Čas však šel dál a z bolesti se stala pouhá vzpomínka.
Elka se však změnila jen vzhledem.
Jelikož pamatovala na to, co slíbila své matce.
Že bude kurážná a laskavá.
Její otec se však změnil velmi, ale doufal, že přijdou lepší časy.
A tak jsme tančili celou cestu domů. A s ženou jsme si zpívali.
Nikdy na světě nebyl jakýkoliv muž šťastnější nežli já.
Tak a dneska s panem Pepysem už končíme.
Vážně miluju šťastné konce. Ty taky?
Ano, mám je docela rád.
Tak by to taky mělo být.
Elko,
došel jsem k názoru, že je nejspíš na čase začít nový život.
Vážně, otče?
Vzpomínáš si na toho muže, kterého jsem potkal na cestách? Sira Francise Tremainea?
- Ano, je mistrem obchodního cechu, že? - Byl.
Nedávno bohužel zemřel.
Vdova po něm... je ctihodná žena.
Ale cítí se osaměle, přestože je stále plna sil.
Ty se bojíš, co na to řeknu, ale to nemusíš.
Budu šťastná, pokud budeš šťastný i ty.
Ano, jsem šťastný.
Myslíš si, že mi osud dává ještě poslední šanci?
I když jsem si myslel, že už nikdy nebudu zamilovaný.
Ano, myslím si to, otče.
Bude tedy tvou nevlastní matkou a budeš mít dvě milé sestry.
A budou tu žít s námi.
Buď kurážná a laskavá.
Vítejte, dámy!
Vítejte!
- Je hubená jako pírko! - A ty slaměné vlasy!
- Jste vážně milý. - Ráda vás poznávám.
- To jsou teda nádherný vlasy. - Ale měla bys s nimi něco dělat.
Určitě máte pravdu. Chcete si prohlédnout náš dům?
- Co to říkala? - Chce nám ukázat tu jejich farmu, asi je na ní pyšná.
Máte zvířata i vevnitř?
Ach, jak okouzlující. Jak dokonale okouzlující.
Lucifere.
Její brzy nevlastní matka byla žena vytříbeného chování a vkusu.
A stejně jako Elčin otec znala smutek.
Ten však velice dobře skrývala.
Neřekl jsi mi, že máš tak nádhernou dceru.
To má po své...
Své matce? Klidně to řekni.
Co to mámu napadlo? Co se jí na tomhle tom líbí?
Vždyť lhala, jen se snaž být slušná.
Zklapni.
Jak dlouho už tu žije vaše rodina?
- Přes 200 let. - A nikdo si nenašel čas to tu vymalovat?
Ticho, Anastasio.
Ještě si budou myslet, že jsi nevtipkovala.
Elčina nevlastní matka, která sršela elánem,
se rozhodla, že do domu navrátí život a smích.
Vy jste strašný, barone.
Zase mám štěstí.
Podívejme se, kdo si tady udělal svojí vlastní oslavu.
Jacqueline, Teddy, Matilda a náš hamoun Gus-Gus.
Co ty tady?
Na co ses to tady chystal, Lucifere?
Jacqueline je tu hostem a hosté se nejedí.
Tak běž.
Máš tolik kočičího žrádla, že to nikdy nesníš.
My holky si musíme pomáhat.
- Necháváš si ujít naší oslavu. - Vždyť je každá naprosto stejná.
A navíc zítra ráno odjíždím.
Ale... vždyť... ses právě vrátil z poslední cesty.
- Vážně musíš jet? - Budu pryč jen pár měsíců, drahoušku.
Co bys chtěla, abych ti přivezl?
Tvoje sestry... Tedy nevlastní sestry mě požádaly o paraplátka a krajky.
Takže co bys chtěla ty?
Přivez mi tu první věc, která ti na cestě cvrkne do nosu.
To je opravdu podivná žádost.
Budeš to sebou pak mít celou cestu a připomene ti to mě,
když se na to podíváš.
A ručí mi to, že se budeš muset vrátit, abys mi to dal.
A to chci nejvíc ze všeho.
Aby ses mi vrátil.
Nic víc nechci.
Já se vrátím.
Tak či tak chci, abys byla hodná na svou nevlastní matku a sestry,
i když to možná někdy bude trochu těžké.
- Slibuju ti, že budu. - Děkuji ti.
Vždy když odjíždím, tak část mě zůstává tady, Elko.
Vždy tu budu s tebou. A je tu s tebou i tvá matka.
Copak jí tu všude nevidíš?
Ona je srdcem tohoto místa.
A proto se o tento dům musíme vždy starat. Pro ni.
Chybí mi.
Tobě ne?
Moc mi chybí.
- Nezapomeň na ty krajky, potřebuju je! - A moje paraple!
Kvůli mojí pleti! Pleť znamená kůže, kdybys nevěděl.
Měj se!
Sbohem, Elko!
- Mám tě ráda! - Já tebe taky!
Ahoj!
Ello, má drahá?
No tak.
Neplakej.
- Ano, nevlastní matinko. - Ale tak mi neříkej.
Madam postačí.
- Není tu místo pro mě i tvoje oblečení! - Tak se trochu zmenši!
Anastasia a Drisella vždy byly v jednom pokoji dohromady.
Jsou to velmi citlivé dívky.
- Nebo víš co? Zmiz úplně. - To by se ti líbílo, co?
Někdy bych ti oči vyškrábala!
Hádám, že se ve svém pokojíčku cítí trochu ztísněně.
Moje ložnice je druhá největší po té vaší.
Možná by se jim tam líbilo víc.
To je skvělý nápad.
Jsi tak hodná.
- A já se přestěhuju do... - Do podkroví!
Skvěle!
Do podkroví?
Ano, ale jen dočasně, než budou všechny další pokoje vymalovány.
V podkroví je příjemně a krásně to tam větrá.
A budeš stranou od všeho toho láteření a frmolu tady dole.
A bude to tam mnohem útulnější, když si tam odneseš všechny svoje cetky.
Rozpýtlí tě to tam.
No...
Tady mě aspoň nikdo nebude rušit.
Ahoj, Gus-Gusi.
Do toho, Gus Gusi. To zvládneš.
Tak tady máte doupátko?
Já odteď taky.
Takže.
- Kdo mi s tím pomůže? - Hlupačka, tohle je poslední kapka.
Naše drahá sestřička si tam snad povídá s červotoči.
Tak příjemné.
Bez koček
a taky nevlastních sester.
- Máme za sestru pořádnou husu. - A já mám dokonce dvě.
To jsem slyšela.
- S kým to tam mluvila? - Kape jí na maják.
- Dobré ráno. - Dobré ráno, slečno Elko.
Dobré jitro, Tome.
Dobrá ránko. Omluvte mě... To je ale krásné vajíčko.
Dobrá práce. Děkuju.
- Dobré ráno. - Dobré ráno.
- Děkuji vám, slečno Elko. - Nemáte zač.
Elko!
Vstávejte, děvčata! Už je čas na oběd!
Vstávání brzy ránko však nebylo nic pro Elčiny nevlastní sestry.
A stejně tak neovládaly ani umění starání se o dům.
Popravdě neovládaly žádné umění.
Zklapni už.
Elce pomáhaly hlavně dopisy od jejího otce z jeho cest.
Týdny se měnily v měsíce, ale každý den dostala jeho dopis
z nějakého vzdáleného místa.
Slečno Elko, je tu pošta!
Až do jednoho pozdního odpoledne.
Farmáři Johne?
Slečno Elko, jde o vašeho otce...
Na cestách onemocněl.
A bohužel to nezvládl.
Je mrtev.
Až do konce mluvil jen o vás, slečno.
A o vaší matce.
Mám vám od něj dát toto.
- A co moje krajky? - A moje paraplátko?
Copak vám na tom i teď záleží?
Jsme zničeny.
Z čeho budeme žít?
Děkuji vám.
Muselo to pro vás být hodně těžké.
Jak těžký bude život, museli začít šetřit.
Elčina nevlastní matka musela propustit služebnictvo.
A tak macecha s nevlastními sestrami začaly využívat Elku.
A postupně ji spíše než za člena rodiny začaly považovat za jejich služku.
Takže na Elku zbyly všechny domácí práce.
Což aspoň posloužilo jako dobré rozptýlení od jejího zármutku.
Nebo to alespoň říkala její nevlastní matka.
A jak macecha tak její dcerky byly více než nadšené, když mohly
Elce poskytnout velké dávky rozptýlení.
Aby jsme je pouze nehanily, musí se jim uznat, že se s ní dělily o všechno
jídlo, které měly.
Nebo alespoň o zbytky od jejich stolu.
Mělá opravdu málo kamarádů. Nebo tedy měla opravdu malé kamarády.
Tady jste!
Pojďte se mnou povečeřet.
Ke kamarádům, které měla se vždy chovala velmi srdečně
a štědře.
To je stolek pro vás.
Někdy byla o večerech na půdě taková zima, že se tam nedalo spát.
Takže spala u skomírajícího plamene jejich krbu, aby se trochu zahřála.
Nemáš náhodou připravovat snídani?
Ta už je hotová, madam. Jen zatápím v krbu.
Pro příště nás nevolej, dokud nebudeš hotová s prací.
Jak si přejete.
Elko, co to máš na obličeji?
Prosím, madam?
To jsou saze z krbu.
Umyj se, prosím tě.
- Napadal nám z tebe popel do čaje! - Mám pro ní nový jméno!
- Popelína! - Jak může být tak špinavá?
Nebo Popelářka!
Popelka!
- Tak ti odteď budeme říkat. - Vy jste ale chytrolínky.
To je pro koho?
Copak jsme na někoho zapomněly?
- Tady sedím já. - Myslím, že po tobě nemůžeme chtít, abys připravila
snídani, naservírovat jí a k tomu s náma poseděla. Máš toho moc.
Nechtěla by ses najíst až po práci, Elko? Tedy, Popelko.
Popelka. Jména mají moc. Stejnou jako kouzla.
A najednou se jí zdálo, jako kdyby jí macecha se svými dcerami doopravdy
proměnily v umouněné stvoření ze sazí
a špíny.
Prrr, prrr, prr.
Uteč! Rychle, můj kamaráde. Jinak tě chytí.
Běž!
I krutost nevlastní rodiny Elce přinesla něco dobrého.
Protože kdyby neutekla do lesa, nikdy by nepotkala prince.
Pomaleji, pomaleji! No tak, pomaleji!
Slečno! Slečno, jste v pořádku?
Jsem v pořádku, děkuju.
- To nemusíte. - Prrr, prr, prr.
- Jste v pořádku? - Ano, jsem.
Ale jeho jste vyděsili k smrti.
- Koho? - Toho jelena.
Co vám kdy provedl, že ho tak proháníte?
Musím přiznat, že jsem ho nikdy předtím nepotkal.
- Je vaším kamarádem? - Je mým známým.
Právě jsme se seznámili.
Podívala jsem se do jeho očí
a on do těch mý také. A hned jsem cítila, že má ještě jiné plány než smrt.
To je vše.
- Smím znát vaše jméno, slečno? - Na mém jméně nezáleží.
Neměla byste jezdit sama tak hluboko do lesa.
Nejsem sama. Jsem tu s vámi.
Pane... Jaké je vaše jméno?
Vy nevíte, kdo jsem?
Takže... Říkají mi Kit, tedy alespoň můj otec. Když má dobrou náladu.
- A kde žijete, pane Kite? - Na zámku.
Můj otec mě učí svému řemeslu.
- Jste tam tedy v učení? - Dá se to tak říct.
To je úžasné. Chovají se k vám mile?
Většinou mileji než si zasloužím.
A k vám?
Chovají se ke mně tak, jak jim jejich povaha dovoluje.
To mě mrzí.
Vaše chyba to není.
Ale ani vaše, ne?
Zas tak zlé to není.
Jiní jsou na tom určitě hůř.
Musíte jednoduše být kurážný a laskavý.
Nemyslíte?
Ano.
Máte pravdu.
Přesně tak to cítím i já.
Prosím, nenechte je ho zabít!
Ale my jsme na lovu, víte. Tak to prostě chodí.
Jen protože tak něco chodí, neznámená, že by to tak mělo chodit!
Opět máte pravdu.
Takže... ho necháte na pokoji, že ano?
Nechám.
Moc vám děkuji, pane Kite.
- Tady jste, vaše výsos... - Jmenuju se Kit! Kit.
Kit. Jsem v pořádku a už pojedu.
Ale už bychom měli jet dál, pane Kite.
Jak jsem řekl, už jedu.
Musím vás vidět někdy znovu, slečno.
Já vás také.
Nejsi prvním mládencem, který kdy potkal hezkou dívku.
Nebyla to hezká dívka, tedy byla hezká,
ale bylo toho mnohem více, co se mi na ní líbí.
Jak to můžeš říct, když jsi jí potkal jen jednou?
- Jak o ní můžeš vůbec něco vědět? - Sám si mi řekl, že jsi věděl
u maminky, že je to ta pravá v momentě, kdy jsi jí spatřil.
Ale to je rozdíl. Tvoje matka byla princezna.
- Miloval by si jí, i kdyby jí nebyla. - To bych jí nikdy nepotkal,
protože by se to neslušilo.
A můj otec by mi řekl to samé, co jsem řekl já teď tobě.
- A já bych ho uposlechl. - To teda neuposlechl.
- Ano, uposlechl. - Ne, to bys neudělal. - Ano, udělal.
- Neposlechl bys ho. - Máš pravdu.
Jak je mu?
Vaše výsosti...
Nevadí. Pokud to nejsi schopen vyslovit, tak vím, co jsi mi chtěl říct.
Otče...
Tak to chodí, chlapče.
Pojď, nebo přijdeme pozdě.
A dochvilnost je, jak sám víš, zdvořilostí všech vladařů.
Jeho veličenstvo, král.
Jsem si jist, že otec vám vyčinil za vaše chování v lese.
To není vaší starostí, vévodo Dukeu.
Vaše starosti jsou mými starostmi, výsosti.
Nechal jste toho jelena jen tak utéct.
Jenom protože to tak na světě chodí, neznamená, že by to tak chodit mělo.
Nebo tak nějak.
Phineus, mistr olejomalby, vás pokorně očekává, pane.
Ať na tom obraze vypadá jako vhodný ženich, mistře Phineusi.
Musíme tím přílákat nějakou vhodnou nevěstu.
- I když mě v ničem neposlechne. - Udělám vše pro vaše potěšení, výsosti.
Ale zázraky nedokážu.
- Nádherná olejomalba, mistře Phineusi. - Děkuji.
Jako kdyby o umění něco věděl.
Takže tyhle portéty se vážně budou posílat do zahraničí,
aby nalákaly cizí princezny na náš bál, na kterém tak trváte?
Je to tradice.
- Kterou všichni milují. - A díky které si vybereš nevěstu.
- Fascinující. - Pokud se mám ženit, nestačila by mi pořádná a upřímná
vesnická holka? - A jaké mění nám tahle pořádná vesnická holka může nabídnout?
Potřebujeme naše království posilnit. Jsme malým královstvíčkem
mezi mnoha velmocemi, vaše výsosti.
A svět je nebezpečný.
- Poslyš synu, - Vytáhnu vás, mistře Phineusi.
- Dobře. - Chci vidět tebe i království v bezpečí.
Dobrá, otče.
Ale mám jednu podmínku.
Ať jsou pozvánky zaslány všem, nejen do urozených rodin.
Války způsobily hoře všem.
Co si myslíte vy, vévodo? Potěší to náš lid?
Vím, že to není na mně, ale myslím, že dobrá zábava nikoho neurazí.
Takže máme dohodu.
Lidé dostanou pozvánku na bál a princ dostane princeznu.
To zní jako krok dobrý směrem, pokud se ptáte na můj...
- Neptali jsme se na tvůj názor. - Tak to se vážně omlouvám.
Mám neposedný štětec i ústa. Stáhni mě prosím dolů, Samsone.
Nechci spadnout. Dolů, dolů... Ne, tak moc! Už jsem na zemi.
Jsem doslova na zemi. Omlouvám se.
Ale z tohohle úhlu vypadáte lépe. Váš nos je tak hezčí.
Doneste mi delší štětec.
Nevypadáte dobře, slečno.
Ani trošinku. Proč tam pořád zůstávate,
když se k vám takhle chovají?
Protože jsem slíbila svým rodičům, že se budu starat o místo,
kde jsme byli tak šťastní. Milovali náš dům a...
a i teď když už tu nejsou, ho miluji za ně. Je to přeci jen můj domov.
Slyšte, slyšte!
Ticho!
Od tohoto dne za dva týdny se bude na zámku konat královský bál.
A na základě prastarých zvyků si na tomto bále vybere nevěstu.
A dále na princovo výslovné přání bude na ples pozvána každá dívka
v tomto království, ať už urozená nebo neurozená,
je na bál tímto pozvána.
Tak rozhodl náš nejšlechetnější král.
Promiňte, madam.
Elka byla neuvěřitelně nadšená, že uvidí Kita, který tam je v učení.
A i její nevlastní sestry nemálo zaujala představa setkání se s princem.
Já ho donutím se do mě zamilovat. To se klidně vsaďte!
To jsou obrovský zprávy!
Uklidněte se a poslouchejte mě.
Jedna z vás musí získat princovo srdce.
Dokažte to a vytáhneme se z dluhů, které nás polapily v tomhle zapadákově.
- Já jako princezna! - Nebo já jako princezna!
Už jsi nám donesla tu velkou novinu, tak co tu pořád děláš?
Okamžitě se vrať do města a objednat u švadleny tři nadherné plesové šaty!
Tři? To je od vás tak laskavé.
- Co tím myslíš? - Že myslíte i na mne.
Na tebe?
Mami, ona si myslí, že ty třetí šaty jsou snad pro ní!
Ubohá malá hloupoučká Popelíno, jak nepříjemné.
Nebuď tak ambiciózní, pro své vlastní dobro.
Ne, nechci za princem, jen jsem chtěla vidět kamaráda.
Řeknu ti to velmi jasně. Jedna róba pro Anastasiu.
Jednu pro Drisellu a jednu pro mě.
Určitě neví, co to znamená.
Skvěle, skvěle. To se ti povedlo. Tak už běž!
Každá holka z celého království se bude snaži uhnat prince!
Musíš se tam dostat první, než budou mít švadleny objednávek až nad hlavu!
- Co to Popela říkala, Drisello? - Umím francouzsky, ne italsky.
Proberete se vaše výsosti, dnes jste jak ve snu.
- Omlouvám se. - Takový jste od toho lovu často.
Kvůli té krásné dívce, na kterou nemůžu přestat myslet.
- Dívek je spousta. - Ale její povaha.
- Její laskavost... - Nevíte, zda nemáte sestru?
To nevím. Nevím o ní nic.
Možná, že ta vaše záhadná dívka přijde i k nám na bál.
Proto jste se sezval dívky z celého království, ne?
Kapitáne, dělám to pouze pro zabavení našeho lidu.
- Zajisté, jsem to ale povrchní člověk. - Ale kdyby přišla, tak co?
Tak jí řeknete, že jste princ a že jako prince si vás musí vzít za muže.
- Ha. - Ha?
Ano, "ha." Víš, že můj otec s vévodou Dukem chtějí, abych si vzal princeznu.
Pokud je ta dívka z lesů tak okouzlivá jak říkáte, můžou změnit názor.
Nastal den bálu a celé království nemohlo nadšením ani dýchat.
Chcete, abych byla vaší královnou? Já, vážně?
Víc. Víc.
Ještě víc.
- Stačí! - Vím, jak to uděláme.
- Jak jako? - O princovu ruku musíme soutěžit,
ale nebudeme si házet jedna druhé klacky pod nohy.
To je samozřejmost, má drahá.
Ani ve snu by mě nenapadlo tě otrávit před odchodem na bál.
Mě by taky ani nenapadlo tě shodit z jedoucího kočáru po cestě tam.
Nebo by mě nenapadlo ti rozbít hlavu na kaši při příjezdu na schodech zámku.
Vždyť jsme přeci sestry!
A svazky vázané krví jsou ty nejpevnější.
Necháme prostě rozhodnout prince.
Zajímalo by mě jaký je.
Copak záleží na tom jaký je?
Je bohatý až oči přecházejí.
Měly byste o něm něco vědět, než se za něj provdáte.
- Já ne. Ještě bych změnila názor. - Vsadím se, že jsi s mužem nikdy
ještě ani nemluvila. Nemám pravdu, ošklivko?
Jednou jsem mluvila s jedním mladíkem.
S nějakým prosťáčkem! Bez pochyby. Určitě učedník.
- Ano, byl to učedník. - Všichni muži jsou pitomci,
jak říká naše mamá. Čím dřív to pochopíš, tím lépe pro tebe.
Věnujete mi první tanec, má paní?
Princi Krasoni, vy jste ale zlobivý kluk!
- Počkej, zkusím si jí. - Ne, ta je moje!
Ne!
Proč si to rozbila?
Nebylo to poprvé, kdy Elce bylo těch dvou pletichářek vlastně opravdu líto.
Protože uvnitř byly tak ošklivé, že to sebehezčí zevnějšek nenapravil.
- Můj princi! - Miluje mě!
Ale jeho královna budu já!
Jelikož Elčina macecha jí nedovolila si šaty objednat, rozhodla se, že by mohla
zkusit šaty pro sebe ušít sama.
A navíc měla pár pomocníků.
Ach, má drahá děvčata!
Když se na vás tak dívám, tak si myslím, že jedna z vás by prince klidně
mohla kloufnout.
A když jen pomyslím, že mám dnes v závodech dokonce dva koně!
Troufnu si říct, že nikdo z celého království nezastíní vaši krásu.
Popelko?
Nic jsem za to neutratila, jsou to šaty po mamince.
- A sama jsem si je přešila. - Olalala.
Popelka na bále! Služku za ženu nechce nikdo.
- Po tom všem, co jsem pro tebe udělala. - Nechci vám nic zkazit!
- Ani se nechci setkat s princem. - Neboj, nesetkáš!
Nikam nejdeš. Bez debat!
Ale podle příkazu krále je pozvána každá dívka z celého království.
Vždyť já myslím právě na krále.
Bylo by urážkou vůči němu vzít na zámek někoho oděného v takových starých hadrech.
Ve starých hadrech? To bylo mojí maminky.
Mrzí mě, že ti to musím sdělit, ale vkus tvé matky byl pochybný.
Tahle věc je tak starobylá, že se prakticky rozpadá na cáry.
Ramínka se utrhla! Celé se to trhá!
Vypadáš hnusně, nevkusně a vtipně!
Jak jste jen mohly?
Jak jinak bych mohla? Nedovolím, aby si někdo spojoval mé dcery s tebou.
Jejich šance na prince by hned klesly, kdyby je viděli přijíždet s trhankou.
Protože to ty jseš. A taky vždycky budeš.
Zapamatuj si má slova! Ty na bál nikdy nepůjdeš!
Omlouvám se, maminko.
Omlouvám se.
Řekla jsem, že budu kurážná, ale nejsem taková.
Už ne.
Už na nic nevěřím.
Omluvte mě.
Nepomohla byste mi, slečno? Třeba jen patku od chleba?
- A nebo trošku mléka? - Ano.
Ano, ano. Mám. Půjdu vám něco najít.
- Pročpak pláčeš? - Ale to nic není.
Tak nic?
Nic? Co je hrnek mléka? Taky nic.
Ale díky laskavosti je vším.
Tak a teď... Nechci tě honit, ale už nemáš moc času, Elko.
Jak znáte mé jméno?
- Kdo jste? - Kdo jsem?
Myslela jsem, že na tohle přijdeš sama.
Jsem tvá kíla vmotřička. Teda víla kmotřička.
- To nemůže být. - Proč ne?
Neexistují.
Jsou jen pohádka pro děti.
Nevěřila na ně snad tvá matka?
A neříkej, že ne. Protože já jí slyšela.
Vy jste jí slyšela?
Ale prosím tě. Tidli-didli-tidli-didli.
Takže začněme.
Nech mě hodit na sebe něco pohodlnějšího.
To už je lepší.
Teď... Kde jsme to byly?
- Jak jste to... - Ano, už vím. Jdeme.
Potřebujeme něco, co se podobá kočáru.
Co ta kárka?
Ta se kočáru moc nepodobá.
Ne, ne, ne. Potřebuju nějakou zeleninu nebo ovoce.
Nemáte náhodou vodní melouny?
Ne.
- Kantalupský meloun? - Ani nevím, co to je.
Artyčok? Kumquat?
Masitá rajčata?
Máme dýně.
Dýně. Tak s těmi to zkouším poprvé.
Zajímavá zkušenost.
Většinou s tímhle typem nepracuju. Moc kašovité.
No, výborně. S tou to půjde.
Nůž!
- Tady máte. - Děkuji, drahoušku.
Ahoj, má podivně oranžová zeleninová kamarádko.
Teď to trochu zabolí.
Těžká dýně!
Pozor, myši!
No, nic.
- Uděláme to tady. - Co tu uděláme?
Proměníme tu dýni v kočár.
- Jsem popravdě trochu nervózní. - Mám zavřít oči?
To by asi bylo lepší.
Kašlu na to, prostě to zkusím.
Něco se rozhodně děje.
Víš, tady záleží na tom...
Popravdě jsem sem zapomněla na čem u tohohle kouzla záleží.
Jen mě...
Jen mě nenapadlo, že kdyby... Že kdyby to moc vyrostlo...
Ano?
- Tohle jste chtěla udělat? - Vážně si to myslíš?
Utíkej! Utíkej, drahoušku!
Schovej se!
Tak kočár máme.
Ty vážně jsi má víla kmotřička.
Jasně, že jsem. Jen tak pro někoho bych tu dýni neproměňovala.
- A teďka ty myši. - Myši?
Myši, myši, myši, myši... Tady jsou!
Čtyři koně do spřežení.
Gus-Gusi, vypadáš skvěle.
Jak jsi to...
Tak a kde jsme teď. Kočár, koně...
- Lokaje! - Lokaje?
Dobrý večer, pane ještěrko.
Bibidi-bobidi-boo!
Zdravím.
Volaly jste?
- A teď potřebuju kočího. - Kočího?
Řekla jsem kočího? Teda husu!
Nemůžu řídit, jsem husa.
Všichni na místa! Času moc není.
Jdeme!
Vílo kmotříčko?
Co se děje?
Mé šaty. Takhle tam jít nemůžu.
- Nemohla bys je spravit? - Spravit?
- Nechceš zkusit něco nového? - Ne, prosím. To ne.
Patřily mojí mamince a já bych si je na bál chtěla vzít.
Je to skoro jako kdyby tam šla ona se mnou.
Chápu.
Ale nevadilo by ti, kdybych je trochu vylepšila?
Nevadila by ti modrá?
Nevadila.
To je nádhera! Líbily by se jí.
Tak už pojď, musíme jet!
Rychle!
Přijedeš pozdě.
No, páni!
Zastav! Zastav ten zpropadený kočár!
Ještě počkej!
Lepší nemáš?
To je v pořádku, vždyť je vůbec nikdo neuvidí.
Ne, kazí celý dojem. Šup, šup. Sundej si je.
Docela ohyzdnost, zkusíme ti vymyslet něco nového.
Střevíčky mi jdou.
Vždyť jsou ze skla!
Ano, ale jsou vážně pohodlný.
Elko, už vážně musíš jet.
- Ale kmotřičko vílo... - Co je zase?
- Moje macecha s dcerami... - Neboj se.
Ty tě ani nepoznají!
A už můžeš jet!
Ty na ten bál musíš.
Elko! Málem jsem zapomněla.
Pamatuj, že ta kouzla vydrží pouze dočasně.
Při posledním úder půlnočního zvonu ta kouzla ztratí sílu.
A vše bude tím, čím bylo předtím.
- Do půlnoci? - Ano, do půlnoci.
To je více než dost času.
- Tak už jeď! - Děkuju ti, díky.
Husičko, jeď!
Sbohem!
Lustry vytáhnout!
Princezna Mei Mei z Fu-ťienu.
Princezna Šahrazáda ze Seldžuku.
Vaše výsosti, tady!
Princezna Chelina ze Zaragozy.
Princezna Imani ze Shony.
Princezna Hiina z Chrysantského trůnu.
Lady Tremaine a její dcery.
- Já jsem Drisella. - A já Anastasia.
- Lidé to budou chtít vědět. - Já jsem ta chytřejší.
A já ta krásnější.
Velmi chytrá slečna Drisella a velmi krásná slečna Anastasia.
Pojďte už!
Lord Veneering.
Koho tak hledáš?
Nikoho.
Tu holku z lesa, že ano?
- Proto jsi sem pozval celé království. - To bylo pro dobro lidí.
Vím, že myslíš i na náš lid, ale na tu dívku o trochu více.
Nezapomínej, že si jí viděl jen jednou.
Ještě k tomu v lesích.
Tu, kterou si budu muset vzít taky uvidím poprvé dnes večer.
Ale bude princezna. Takže to nebo nic.
- Držte dveře. - Ještě přijíždí jedna.
Vaše výsosti, chtěl bych vám představit princeznu Chelinu
ze Zaragozy.
Jste stejně pohledný jako na tom obraze
a vaše malé království je věru kouzelné.
Doufám, princezno, že vám naše malé království nebude
příliš stísněné.
- Račte slečno, Elko. - Děkuji vám.
Mám strach, pane Ještěrko.
Jsem jen obyčejná dívka, ne nějaká princezna.
A já jsem ještěrka. Ne, lokaj.
Užívejte, dokud to trvá.
Vaše veličenstvo, vaše výsosti mý lordi, dámy a panové,
vzácní hosté z dálky a lidé z našeho království,
náš princ si nyní vybere partnerku na svůj první tanec.
Nechť náš bál započne!
Omluvte mě, prosím.
Velice se omlouvám, vaše výsosti. Nevím, co se princi stalo.
Pane Kite.
- Jste to vy, že ano? - Kdo jiný.
Vaše veličenstvo,
pokud bych mohl,
bylo by mi neuvěřitelným potěšením, pokud byste mi prokázala
tu čest, abych byl vaším partnerem na tento první...
Tanec?
Ano, tanec.
Řekl jsem to.
Všichni se na vás dívají.
Věř mi, že se všichni dívají na tebe.
Kdo je to?
Nemám ponětí.
Kdo je to, mami?
Nejsem si moc jistá, ale to pro nás nevypadá dobře.
- Ty šaty jsou nádherné. - A ona je tak krásná.
Soustřeďte se! Musíte okouzlit prince, vy husy jedny!
- Mazejte na parket! - Ale nás nikdo nevyzval.
Pánové, představuji vám své dcery, Anastasiu a Drisellu.
- Mademoiselle. - Tak běžte.
Usmívej se!
Pojď se mnou.
Jdi za nima! A úsměv.
Takže vy jste ten princ?
Ano, jsem princ, ale těch je na světě mnoho. Jsem jen jeden z nich.
- Takže se nejmenujete Kit? - Ne, to mé jméno doopravdy je.
Říká mi tak můj otec, pokud na mě tedy není zrovna naštvaný.
Ale učedníkem nejste.
Ano, jsem. Jako princ se přeci učím vládnout království.
Bože.
A teď mi prosím odpusťte, spletl jsem se a myslel si,
že jste obyčejná upřímná venkovská holka, ale teď jen vidíme
že jste nechtěla vystrašit nějakého vojáka.
To pochybuji.
Už žádná překvapení?
Žádná překvapení.
To jste vy?
Nerad se divám na obrazy se mnou. Vy snad ne?
- Mě ještě nikdy nikdo nemaloval. - Vážně?
To by měli.
- Kdo je to? - Neřekla mi své jméno, pane.
- A to ses nezeptal? - Zrovna jsem představoval priceznu
Blodwyn z Llanfairpwllgwyngyll...
- Zklapneš, prosím tě? - Zklapnu, zajisté.
Ne, jí ne!
Nebudou vás na bále postrádat?
Možná ano, ale ještě se tam nevracejme.
Co se děje?
Až se vrátím, budou se mě snažit dostat pod chomout s dámou
podle jejich výběru. Mám si vzít někoho, kdo přinese výhody.
- A pro čí výhody? - To je dobrá otázka.
Každý by měl mít právo vládnout svému srdci.
Musím plnit králova přání.
Je to moudrý král a také milující otec.
Třeba změní názor.
Na to už mu nezbývá moc času.
Chudáčku, Kite.
Lidé říkají, že je to princezna. A prince přímo učarovala.
Šla si rovnou pro něj!
Musím říct, že to bylo účinné.
Ale pokud je doopravdy princeznou, tak co je špatně?
Už jsem ho slíbil za manžela princezně Chelině.
Omlouvám se, vám pane. Neměla jsem v úmyslu vyrušovat.
Ne, vy promiňte mně, madam.
Já tajemství udržet dovedu.
Sem jsem ještě nikdy nikoho nebral.
Tvoje tajná zahrada?
Je to tu nádherné.
- Prosím. - To bych neměla.
- Měla. - Neměla.
- Měla. - Tak dobře.
- Mohu? - Ano, prosím.
Vždyť je ze skla.
A proč by nemohl být?
Smím?
Ano, děkuji.
A je to.
Nechceš mi říct, kdo doopravdy jsi?
Kdybych to udělala, tak by se vše změnilo.
Tomu nerozumím, nemůžeš mi říct, alespoň své jméno?
Jmenuji se...
Musím jit. Těžko se to vysvětluje.
Ještěrky a dýně a jiné věci...
Počkej!
Kam to běžíš?
Jsi moc milý, děkuji za tak krásný večer, moc se mi to líbilo.
Každá sekunda!
Ještěrky a dýně?
S dovolením. Promiňte. Moc se omlouvám.
Panebože!
Princi!
Vzal jste si tu špatnou z nás! To je ta špatná!
- Chce znát její jméno. - Já to vím!
Její jméno, vy tupci! Zjistěte ho!
Ou, to bolelo.
- Vaše veličenstvo! - Má paní.
- Moc se omlouvám. - Vždyť se nic nestalo, má drahá.
Jen bych vám chtěl říci, že váš syn Kit je tou nejmilejší osobou,
jakou jsem kdy potkala. Je milý a statečný.
A doufám, že víte, jak moc vás má rád.
Omluvte mě.
Počkat!
- Proč odcházíte? - Rychle, rychle!
Pojď zpátky!
Rychle!
Prosím, rychle, pane Huso!
Počkat!
- Kapitáne, mého koně! - Ne!
Ne, mohla by to být pouhá léčka, jak vás vylákat z paláce.
Otec vás tu potřebuje.
- Kapitáne! - Ze všech holek jste si prostě musel vybrat tuhle.
Ano.
- Rychleji, pane Huso! - Přidejte!
Opatrně, pane Huso!
Panenko skákavá.
Hej, ty! Zastav ve jménu krále!
Tak špatné načasování.
Otevřete to!
Svatá dobroto!
Ne, ne, ne, ne, ne.
Omlouvám se. Ty boty jsou vážně pohodlné.
Popelko!
Nespi ty, lenoško! Chceme čaj a tác sušenek.
Vítejte zpátky!
Jsi nějaká šťastná a taky mokrá.
Rádá se procházím v dešti.
- Typické. - Jdu pro čaj.
Vůbec jsme s ním nemluvily, ale naše duše spolu ano.
Hlavně tedy moje duše s princovou duší. Tvoje duše byla u banketu.
Neviděla si, jak jsme spolu tancovali.
Tancovat s vámi? Vždyť na vás ani nepromluvil.
To není naše chyba, mami! Za to může ta holka.
- Byla tam záhadná princezna. - Záhadná princezna?
- To je kouzelná představa. - Žádná princezna!
Byla to nabubřelá podvodnice, která se tam šla předvádět.
Cože?
Ta mladá dáma tam vtrhla bez doprovodu a vrhla se před zraky všech na prince.
- A on s tou ošklivkou vážně tancoval. - Ano?
Ano, byla to vážně ostuda, ale je slušně vychovaný a nechtěl jí odmítnout,
aby neměla tak velkou ostudu. Pak jí odvedl a vyhodil odtamtud.
Ale odmítla odejít a tak jí stráže hnali pryč ze zámku.
Je mi prince líto, má špatný vkus.
Aspoň se k sobě hodí.
Na tom nezáleží, děvčata. Ten bál byl zástěrka. Princ se ženit z lásky nebude.
Je přislíbený princezně Chelině ze Zaragozy.
Řekl mi to sám vévoda.
- To není zrovna férové! - Protože svět není férový.
Ahojte.
Děkuji za pomoc.
Bylo to jako ve snu.
Ne, lepší než ve snu.
Elka se nemohla dočkat, až si zapíše vše, co se odehrálo.
Aby z toho nezapomněla jedinou chviličku.
Bylo to jako kdyby to říkala svým rodičům.
O bálu na zámku, o chvílích s princem...
Ale především o princi samotném.
Přišel jsi... Dobře...
Otče...
Neopouštějte mě.
Musím.
Ale ty nebudeš sám. Najdi si ženu.
Princeznu Chelinu. Co kdybych ti to nakázal udělat?
Mám tě rád a respektuji tě, ale tohle neudělám.
Já věřím, že zvládnu vládnout bez podpory ze zahraničí.
To co potřebujeme je přímo pod naším nosem.
Potřebujeme pouze být kurážní a laskaví.
Co to...
Už se dovedeš sám rozhodovat.
To je dobře...
A možná v té chvilce tady, která mi zbývá, budu otcem, kterého si zasloužíš.
Nesmíš se ženit kvůli výhodám.
Musíš se ženit z lásky.
Nalezni tu dívku.
Najdi ji.
Tu, o které si všichni vyprávějí. Tu zapomnětlivou,
která ztrácí střevíčky.
Buď šťastný, synu.
Děkuji ti, otče.
Já děkuji tobě, Kite.
Mám tě moc rád.
Já tebe taky.
Když přešel čas na truchlení, byl vydán příkaz krále.
Slyšte, slyšte, slyšte!
Náš nový král by chtěl veřejnosti oznámit své vyznání lásky.
A to záhadné princezně, která na sobě na bále měla skleněné střevíčky.
Král tedy tuto dívku žádá, aby se dostavila na zámek co nejdříve.
A pokud bude souhlasit, tak by si jí chtěl okamžitě vzíti za ženu
za řádného obřadu.
Hledáš tohle?
Určitě k tomu máš nějaký zajímavý příběh, co?
Nechtěla bys mi ho říct?
Ne?
Tak dobře. Já ti povím příběh sama.
Byla nebyla krásná mladá dívka, která se vdala z lásky,
A měla dvě milující dcery. Vše bylo skvělé.
Až jednoho dne její manžel,
láska jejího života, zemřel.
Poté se vdala pouze pro dobro svých dcer.
Ale i ten manžel jí byl vzat.
A bylo jí tak předurčeno sledovat každý den jeho milovanou dcerku.
Doufala si, že se jí podaří jednu ze svých krasných, ale hloupých
dcer provdat za prince, ale toho jim odlákala dívka se skleněnými střevíčky.
A já věděla, že tohle nebude můj šťastný konec.
Můj příběh se tedy zdá ukončený.
A teď mi ty řekneš ten svůj.
Ukradlas to?
Ne, madam.
Někdo mi to dal.
Dal? Nikdo ti nic nedá, za všechno se musí platit!
To není pravda.
Za laskavost se neplatí.
- Za lásku se neplatí. - Za lásku se platí.
A teď jak ty zaplatíš mně.
Když ti zajistím to, po čem toužíš.
Nikdo ti neuvěří, jsi jen špinavá služka bez rodiny.
Všichni budou bojovat o prince, ale s podporou vznešené dámy,
tě nikdo ignorovat nebude.
Až si prince vezmeš, uděláš ze mě hlavu královské rodiny.
Anastasia a Drisella dostanou za manžely bohaté lordy.
A já budu dávat rozkazy tomu tvému klukovi.
On není žádný kluk.
A kdo jsi vůbec ty? Jak bys chtěla vládnout království?
Udělej, co jsem řekla a všichni dostanou to, po čem touží.
Ne.
Ne?
Nebyla jsem schopna před vámi ochránit mého otce,
ale prince a království před vámi uchráním.
Ať už se se mnou stane cokoliv.
Tak to jsi tedy udělala pořádnou chybu.
Ne! Proč?
Proč jste tak krutá?
Vy tomu nerozumíte, já se snažila na vás být laskavá.
- Ty laskavá na mě? - Ano.
Ale nikdo si nezaslouží, aby se s ním zacházelo, tak jak vy zacházíte se mnou.
Proč to děláte?
- Proč? - Proč?
Protože ty jsi mladá a nevinná... A dobrá a já...
Ne! Ne!
Mohu se zeptat, kde jste k tomu přišla?
Od jedné špindíry, která u mě slouží.
Takže ta záhadná princezna je nějaká prosťačka?
Jen těžko si můžete představit, jak šokovaná jsem byla,
když jsem na to přišla.
Nikdo jiný o tom neví?
Ani mé vlastní dcery.
A pravdu taky nikdy nikdo nepozná.
Zachránila jste království od řádné dávky ztrapnění.
A tak by to mělo i zůstat, že?
Vyhrožujete mi?
Ano.
Co tedy chcete?
Chtěla bych se stát komtesou.
A také požaduji dvě velmi výhodná manželství
pro mé dcerky.
Dohodnuto.
- A co s tou holkou? - S tou si dělejte, co chcete.
Pro mě nic neznamená.
- Kde? - Odhozený na kraji silnice.
- A našli jste ji? - Tu holku?
Ne, prostě zmizela.
Musí pro to mít nějaký důvod.
Možná jí někdo zakázal sem přijít.
- Neztrácejte naději, pane. - Naopak. Nesmíme ztrácet čas.
Lidé potřebují vědět, že je království v bezpečí. Král musí mít královnu,
aby mohl mít také následovníka. Chtějí mít svou budoucnost jistou.
O jistotách jako váš král rozhoduji sám.
A já tu záhadnou princeznu chci najít.
I kdyby si nepřála být nalezena, tak jí musím vidět znovu.
Pokud ji ale nenajdeme, tak si pro dobro království
musíte vzít za ženu princeznu Chelinu.
Pro dobro království.
Dobrá, souhlasím.
Vaše veličenstvo.
- Ale ty uděláš vše, co můžeš. - Veličenstvo, ovšem. Slibuji.
Další.
Střevíček putoval skrz na skrz celým královstvím.
A vyzkoušet si jej musela každá dívka, ať už urozená nebo zcela prostá.
- Bože! - Vy první, madam.
Dobře, zkusit to můžu. Tak jo, mám se posadit?
Už seídm.
Opatrně, je trochu oteklá.
Já jsem...
To ty kvasnice.
Vevóda vskutku dodržel své slovo. Dělal, vše co jen mohl, aby princi
dokázal, že jeho záhadnou princeznu nelze nikde najít.
- Je mi jako ulitý. - To teda není!
- Naprosto mi sedí. - Ne, nesedí.
- Je můj! - Ne, není.
- Já jsem ta záhadná princezna. - Dej nám tu botu.
- Nedám vám ji! - Seberte jí to!
Ne, neberte mi jí! Prosím, prosím, prosím!
Je moje!
Z cesty! Projíždí střevíc.
- Můžu ho zkusit na druhou nohu? - To asi nepůjde.
Ať zkoušeli, co zkoušeli, nenazula kouzelný střevíček
ani ty nejzpůsobnější z dívek.
Našli jsem vám tu záhadnou princeznu!
Co se děje, kapitáne?
Nenašli jsme tu dívku, je mi to líto kvůli našemu králi.
Ale no tak! Neztrácejte naději.
Ještě jeden dům.
Musíme prohledat každý kout.
- Koně! Koně! - Mami, to je naše šance!
- Pusťte je dovnitř! - Naše šance.
Pánové, jaké úžasné překvapení!
- Měla byste chvíli, madam? - Ovšem, můj pane.
Pojďte, prosím. Tudy.
Elka nevěděla, že dole někdo vůbec je.
A ani ji to nezajímalo.
Věděla jen, že nikdo nepřišel za ní.
Přestaňte!
Zcvrknul se.
Zkuste to znovu.
To by stačilo!
Přestože byla Elka smutná, nenechala se zlomit.
Věděla, že z bálu a na prince jí zbudou alespoň nádherné vzpomínky.
Jako ty na otce a matku.
A její krásné dětství.
Padne mi.
Bohužel ne, slečno.
Tak tedy, náš úkol je u konce, kapitáne.
Příště bude osud hrát do karet nám, děvčata.
Souhlasím, madam.
Slyšíte to, můj pane?
- Už jsme skončili, kapitáne. - Musíme to zkusit.
Madam, vy v domě už žádnou další dívku nemáte?
Už žádnou.
A jak se vaše kočka naučila zpívat?
Dnes už toho bylo dost, kapitáne.
- Už půjdeme. - Ale ona lže, milosti!
Nesmysl!
Já té dámě věřím. Tak jí věřte taky.
Vévodo!
Vaše veličenstvo.
Tak sladký zpěv. Nutí mě tu zůstat.
- Vaše veličenstvo, já... Já... - Kapitáne, byl byste tak laskav
- a vyhledal tu dívku. - Bylo by mi potěšením, vaše výsosti.
Tady! Vidíte, říkala jsem vám, že tu není nikdo důležitý.
To se ještě uvidí.
Slečno?
Váš král chce, abyste se za ním dostavila.
- To ti zakazuji! - A já jí zakazuji ti to zákázat!
Kdo jste že, maříte výkon králova poručníka?
Jste snad císařovna?
Světice? Nebo snad bohyně?
Jsem její matka!
To jsi nikdy nebyla.
A taky nikdy nebudeš.
Pojďte dolů, slečno.
Pamatuj si, co jsi zač!
Mohlo to kým byla, kým doopravy byla, stačit?
Tentokrát jí magie nepomáhala.
Tohle byl jeden z největších risků, který by málo kdo z nás vzal.
Být viděn takový, jaký doopravdy jste.
Buď kurážná a laskavá.
Kdo jsi?
Jsem Popelka.
Vaše výsosti,
nejsem princezna.
Nemám kočár, nemám rodiče,
nemám ani věno.
Ani nevím, jestli mi ten krásný střevíc bude.
Ale pokud mi bude, vezmete si mne takovou jaká jsem?
Upřímnou vesnickou holku, která vás miluje.
Samozřejmě.
A ty mne takového jaký jsem?
Učedníka, který se stále učí svému řemeslu.
Prosím, posaď se.
- Elko! - Elko!
Má drahá sestro, omlouvám se.
Velmi se omlouváme.
Půjdeme?
Odpouštím vám.
I přes odpuštění opustila Popelčina macecha s dcerami a vévodou
království a už do něj nikdy nohou nevkročili.
Měli by se rádi.
Musíme tě také nechat namalovat.
Nerada bych se na sebe dívala na obraze.
Buď laskavá.
A ty kurážný.
A bude ti dobře.
- Jsi připraven? - Na všechno.
Dokud jsi se mnou.
Má královno.
Můj Kite.
A tak měli Kit a Elka svatbu.
A jako jejich kmotřička víla vám můžu říct, že to byl ten
nejkrásnější a nejlaskvější pár, který kdy království vládl.
A Elka nadále svět viděla ne takový, jakým je, ale jakým by mohl být,
pokud věříte na laskavost, kuráž
a vyjíměčně pouze trošičku magie.
honzavohralik