Bratří Grimmové, vaše výsosti.
Dobrý den, pánové.
Děkuji vám, že jste přišli.
Asi se divíte, že člověk mého věku si vyžádal audienci
s autory příběhů pro děti.
Váš dopis byl nadmíru zajímavý, paní.
Já myslím, že vaše sbírka pohádek je opravdu skvělá.
Děkujeme.
Musím však přiznat, že mě velmi rozrušila
vaše verze Popelky.
Někteří lidé se dušují, že vyprávění od Perraulta,
kde vystupuje dobrá kmotra sudička a kouzelné dýně,
má nejblíž k pravdě.
Někdo tvrdí, že střevíček byl z kožešinky.
Jiní trvají na tom, že byl ze skla.
Pravdu se nejspíš nikdy nedozvíme.
Promiňte, vaše výsosti.
Mohu se zeptat na tamten obraz?
Je skutečně...
pozoruhodná.
Jmenovala se Daniella...
de Barbarac.
A toto...
byl její skleněný střevíc.
Dovolíte mi, abych uvedla věci na pravou míru?
Takže je to pravda... ten příběh?
Ano. Přesně tak.
Tak tedy.
Jak že to vždycky začínáte?
Ano.
Bylo, nebylo,
žila mladá dívka,
která velmi milovala svého otce.
Věčný příběh
Pauletto, to je jako o Vánocích!
Dostanu maminku a sestry, všechno najednou!
Ano, bude to nadělení, přijede paní baronka a vůbec...
Postůj trochu!
Pán si po takové době zaslouží trochu štěstí,
vychovával dítě sám.
Musí být pěkná.
Doufám, že mě bude mít ráda.
To víš, že bude.
Jenom se chovej jako hodná holčička, já vím, že to umíš.
A neokusuj u jídla kosti, ať se neprozradíš.
Ale děvče, tatíček tu bude každou chvíli!
Gustave, už jsem ti říkala!
Dnes ne!
Vypadáš jako děvče!
To přece jsem, ty hlupáku!
No jo, ale dnes tak vypadáš!
Kluk nebo holka, stejně ti můžu napráskat.
Pohněte sebou, pán jede.
Vítejte doma, Monsieur le seigneur.
Vidím, že jste nám přivezl paní baronku.
Přivezl jsem celou domácnost, Maurici.
Ale někde jsem ztratil dceru.
Auguste.
To je naprosto kouzelné.
Tati!
Tak se na ni podívejme, vůbec se nezměnila.
Vsadím se, že tvůj kamarád Gustav se tu taky někde plete.
Ale kdepak! Odrovnala jsem ho.
On je...
Tak odrovnala.
Doufal jsem, že nás uvítá malá dáma.
Ale musíme se spokojit tebou.
Daniello,
chtěl bych ti představit paní baronku Rodmillu de Ghent
a její dcery, Margueritu a Jacquelinu.
Dobrý den, Daniello. Ráda tě poznávám.
Tvůj otec o ničem jiném nemluví.
Dámy, pozdravte novou nevlastní sestru.
Slečno.
Utopie.
To znamená ráj.
Na osm let je to možná moc náročné.
Ale můžeme to přidat do knihovny.
Budeš chvíli číst?
Měl jsem dnes dlouhý den.
A teď je z tebe manžel.
Ano, je ze mě manžel.
Ale v první řadě a navždy otec.
Byli jsme spolu jak dva hrášky v jednom lusku, a pěkně dlouho.
Na tohle si budeme muset pomalu zvykat.
Viděl jsi, jak pěkně se chovaly u večeře?
Bylo to dokonalé!
Jako kdyby tancovaly!
- Líbí se ti? - Moc.
To je dobře, to je dobře.
Protože za čtrnáct dní musím jet do Avignonu.
- Ale vždyť jsi teprve přijel! - Já vím.
- Na jak dlouho? - Jenom... na tři týdny.
- Jeden. - Dva.
- Jeden! - D... dva.
Tak dobře, jeden.
A teď běž spát.
Pusu.
Dobrou noc.
Tolik dlouhých obličejů jsem snad nikdy neviděl.
Za týden jsem zpátky.
Tak jeďte. Čím dříve pojedete, tím dříve oslavíme váš návrat.
Třeba se vy tři do té doby lépe seznámíte.
Spoléhám na tebe, všechno jim tady ukaž.
Paní baronka není zvyklá mazat si ruce.
Děkuji, Maurici.
Šťastnou cestu, pane.
Tak, dámy. Dáme se znovu do učení.
Počkejte! To je tradice.
Vždycky od vrat zamává.
Tati!
Auguste!
Mám tě moc rád.
Ne.
Tati!
Auguste.
Nesmíš mě tady nechat.
Nemůžeš mě tady nechat!
Nechte mě, nechte mě!
Tati, prosím tě, vrať se!
Další muž jí do života vstoupí až za deset let.
Muž, který byl ještě chlapec
v mnoha, mnoha ohledech.
Podepsal jsem svatební smlouvu se španělským králem
a kluk poslechne, nebo za to pěkně zaplatíme!
Ale můj pane, on ji nemiluje.
- O lásku tady nejde! - Ale mělo by jít.
Má-li z něho být král, musí se zachovat odpovědně.
Francisi, mladý stromek ve stínu velkého dubu neporoste.
- Potřebuje slunce. - Potřebuje nařezat.
Skutečně, Francisi!
Nemůže to počkat do zítřka?
Když nemohu spát já, nebude spát ani on.
Henry, vstávejte!
To snad ne.
Už zase.
Zavolejte stráž! Přiveďte ho nazpět!
No tak, ty hloupé zvíře!
No tak!
Jen počkej.
Zloději! Příště si rozmyslíš, jestli máš krást otcova koně!
Můj si zlomil podkovu. Nemám jinou možnost.
- A my máme jakou možnost? Nechat tě? - Jenom jsem si ho půjčil.
Vypadni, nebo vzbudím celý dům.
Promiňte, výsosti, neviděla jsem vás.
To jsi tedy mířila obdivuhodně dobře.
A vím, že musím kvůli tomu umřít.
Tak...
o tom nikomu nic neříkej a...
já budu shovívavý.
Máme ještě další koně, výsosti.
Mladší, pokud byste si přál.
Nepřeji si nic víc, než uniknout ze své zlaté klece.
Za tvoje mlčení.
Chtěla jsem vejce vařená čtyři minuty, ne čtyři vejce vařená jednu minutu.
A kde je proboha chleba?
Právě se vyndává z pece, paní.
Marguerito, drahá,
víš, co vždy říkám o tónu hlasu?
Dobře vychovaná dáma nikdy nezvýší hlas
nad něžný bzukot šeptajícího větru.
Jacquelino, drahá. Mluv pouze tehdy, pokud nám chceš sdělit něco nového.
Nevyznělo to pronikavě, jenom rezonantně.
Skutečný dvořan rozdíl pozná.
Pochybuji, že tvůj rezonantní hlas by byl povolen u královského dvora.
Já se přece nechystám ke královskému dvoru, mami.
To může jen ta španělská husa, která si nechá říkat princezna.
Má drahá, nic není ztraceno, dokud neodejdeš na věčnost.
A tam si Bůh jistě dá také říct.
Proč není na stole sůl?
Daniello!
Už běžím!
Už má zase pěknou náladu!
Vyšlo sluníčko na východě?
Ano, Louise, vyšlo.
A dnes bude krásně!
Podívej se na to krásné peří!
Děvče, odkud jsi to vzala?
Od milosrdného anděla.
A přesně vím, co s nimi udělám.
Maurice?
Když může baronka prodat vašeho manžela, aby zaplatila daně,
tímhle ho určitě vyplatíme.
U dvora ho budou muset propustit.
Ale král ho prodal Cartierovi. Odjíždějí do Ameriky.
Tohle je náš domov, a já nedovolím, aby se nám rozpadl.
My čekáme!
Dávejte pozor, paní,
nebo vám ty peníze sebere.
Dobrý den, paní,
Marguerito, Jacquelino.
Doufám, že jste se dobře vyspaly.
Proč jsi se opozdila?
Spadla jsem v sadu ze žebříku, ale už je mi lépe.
Někdo už zase četl v krbu.
Jen se na ni podívejte. Je samý popel a saze.
Někteří lidé čtou, protože nemají vlastní myšlenky.
Proč nejdeš spát k prasatům, Popelko upopelená,
když musíš smrdět jako ony?
To nebylo pěkné, Marguerito.
Daniello, pojď sem, maličká.
Vypadáš opravdu trochu... hrubě, má milá.
Co mám udělat, aby ses sama snažila?
Ale já se snažím, macecho.
Snažím se vám vyhovět.
Někdy sedím o samotě a přemýšlím,
co bych ještě mohla udělat, jak se zachovat...
Ale no tak, uklidni se, maličká. Uklidni se.
Možná kdybychom přivedli nazpět Maurice, neurážela bych vás tolik.
Tvoje vystupování mě uráží, Daniello.
Časy jsou zlé, ale já jsem ti nikdy neupřela útočiště a ochranu.
Na oplátku jen žádám, abys mi tady pomáhala bez reptání.
Copak žádám přesmíru?
- Ne, paní. - Dobře.
O návratech služebnictva už nepadne ani slovo. Rozuměla jsi?
Ano, paní.
Po tom všem, co tady dělám!
Po tom všem, co jsem udělala!
Pořád je to málo.
Vejce jsou studená.
Ne, ne, tam nic není!
Nic tam není!
Snažně vás prosím, nechejte nás být.
Prosím!
- Ne, ne, to ne. - Uhni z cesty, starochu!
- Vyskočte na koně! - To je královská stráž! Utečte!
Pane Bože, to snad není pravda!
Ten obraz...
Prosím, snažně vás prosím, ten obraz.
- Ten muž, utíká pryč. - Stráž vám pomůže. Já nemohu.
Prosím, pane!
Je to... můj život.
Zatracený darebák! Rychle!
Dej mi to! Dej mi to!
Už tě mám! Dej mi to!
Ne. To je příliš malé.
Musí to vzbudit pozornost.
Obávám se, paní baronko, že něco většího by ji převážilo.
Asi máte pravdu. Budu se muset poohlédnout jinde.
Tohle je to pravé!
Přišla jsi o rozum?
Víš, jaký je trest
pro služebnictvo, které se strojí nad své poměry?
Pět dní v kládě.
Ty bys pro mě udělal totéž, jen to přiznej.
Já? Abych předstíral, že jsem dvořan?
Poskakovat jako šlechtický panáček, a přitom jsem nikdy u dvora nebyl.
A ty také ne!
Aspoň mě nepoznají.
Podej mi ty šaty, ať mohu jít.
Na tohle nikdo neskočí.
Jsi moc roztomilá.
A sluhu za 20 zlatých franků taky nikdo nekoupí.
Já jsem Mauricova jediná naděje.
A paní baronka, co jsi jí řekla?
Že jdu trhat luční květiny.
Gustave, vidíš je ještě?
- Kupují brož. - To je neuvěřitelné.
Nedbá o panství, viní nás za svoje dluhy
a pořád předstírá, že má na útraty.
Opovaž se mi smát.
Už jsem hotová.
Boty jsou moc velké.
Na nohy se ti nikdo dívat nebude.
Metry látky a stejně si připadám nahatá.
Když z tebe má být šlechtična,
musíš se tak chovat.
Nesmíš se na nikoho dívat svrchu.
Já jsem jenom služka v pěkných šatech.
Pojď. Musíme ti něco provést s účesem.
Děkuji.
- Henry, něco jste slíbil. - Já vím.
Lhal jsem.
Myslel jsem,
že se podívám do světa, než odevzdám svůj život Bohu a své zemi.
Tak proč jste to vzdal?
Asi mi chybí přesvědčení pro věc.
To vy ho nejspíš máte nazbyt.
A navíc jste tvrdil, že je to otázka života a smrti.
Se ženami je to vždycky tak, pane.
Směje se mi, pane, jako by věděla věci, které já nevím.
Ta dáma měla mnoho tajemství.
Já jsem namaloval jenom jedno.
Signor da Vinci byl pozván do zámku jako dvorní umělec.
Leonardo da Vinci?
Michelangelo uvízl pod stropem v Římě.
Takže se museli spokojit se mnou.
Tak já jedu do Janova a záchranu najdu na cestě!
Pane, vy jste otcem pokrokového myšlení,
a můj otec je králem zpátečníků.
Třeba se vám ho podaří přivést do 16. století.
Kapitáne Laurente, překládejte.
Prince Henryho trápí dojednaný sňatek, pane,
mimo jiné.
Výsosti.
To je ale překvapení.
Čemu dlužím za tak velkou čest?
Vracím vašeho koně, paní baronko.
- On nám chyběl? - Ano.
Dovolil jsem si ho dnes ráno vypůjčit.
Obávám se, že jsem vám vyděsil jednu služebnou...
mladou dámu, která má... dosti pevnou ruku.
- Taje němá, můj pane. - Opravdu?
Výřečná byla dosti.
Někdy se jí vrací řeč.
My jsme však vaší výsosti jako vždy k službám.
Plně k službám.
Počkej na mě!
Ale, dámy.
Tady jste.
Vaše výsosti.
Vaše výsosti, dovoluji si vám představit Margueritu Françoisu Louisu,
z rodu Ghentů.
A Jacquelinu.
Velice mě těší.
Odpusťte, dámy, ale vy jste nám rozkvetly přes noc.
Tolik se těšíme
na oslavy vašeho zasnoubení se španělskou růžičkou.
Ano, došlo k jistému...
vývoji, co se týče Španělska.
Opravdu, Marguerito, ta brož je...
skvostná.
Tahle starožitnost?
Jste příliš laskavý.
Ten jistý vývoj...
je doufám příznivý?
Doufejme.
Přeji vám hezký, dámy.
Uvolněte cestu pro dámu.
Tak se pohni!
Bože, dej mi sílu.
Pojďte, pojďte!
Přeji si vyřídit záležitost tohoto pána.
Je to můj služebník a já jsem přišla vyrovnat jeho dluh.
Přišla jste pozdě, už za něj bylo zaplaceno.
Zaplatím vám 20 zlatých franků.
Za 20 zlatých franků si můžete koupit mě. Jedeme!
Požaduji, abyste ho okamžitě propustili,
nebo celou věc poženu před krále.
Král ho prodal. Teď je majetkem Cartiera.
On vůbec není majetek, vy sprostý nevychovanče.
Myslíte si, že je správné dávat lidi do řetězů jako otroky?
Okamžitě ho propusťte!
Uhněte mi z cesty!
- Vy si troufáte křičet na dámu, pane? - Vaše výsosti...
Odpusťte, pane.
Nemínil jsem nic zlého.
Jenomže...
Řídím se příkazy. Mým úkolem je dopravit tyhle zloděje na pobřeží.
Služebník není zloděj, výsosti,
a zloději nemohou jinak.
Skutečně?
Ale prosím,
podejte nám vysvětlení.
Když strpíte, aby byl váš lid nevzdělaný a jeho mrav byl od dětství zkažený,
a pak ho trestáte za zločiny, pro které ho předurčila výchova,
není možné než dojít k závěru, pane,
že nejdříve stvoříte zloděje a pak je trestáte.
Tak tady to vidíte.
Pusťte ho.
- Ale, pane... - Řekl jsem...
pusťte ho!
Ano, pane.
Myslel jsem, že vidím vaši matku.
Setkáme se na mostě.
Připravte koně! Okamžitě odjíždíme!
Děkuji vám, výsosti.
Viděli jsme se už někdy?
Myslím, že ne, výsosti.
Přísahal bych, že znám všechny dvořany v provincii.
Já... jsem na návštěvě u sestřenice.
- U koho? - U sestřenice.
Ano, to už jste říkala. A která to bude?
Jediná, kterou mám, pane.
Jste záměrně ostýchavá,
nebo mi opravdu odmítáte říci své jméno?
Ne! A ano.
Řekněte mi tedy jméno své sestřenice, abych se u ní mohl dotázat, kdo jste.
Taková námaha stojí za citát z Thomase Mora.
Princ četl Utopii?
Připadalo mi to sentimentální a nezáživné.
Musím přiznat, že mě unavují problémy sprostých venkovanů.
Vy zřejmě často s venkovany nemluvíte.
Ovšem, že ne! Přirozeně.
Promiňte, pane, ale to vůbec není přirozené.
Charakter země udávají právě ti, jež nazýváte sprostými venkovany.
Jsou pilíři, o něž se opírá váš život. A to postavení vyžaduje úctu, ne...
Takže já jsem podle vás arogantní?
Jednomu člověku jste vrátil život,
ale podíval jste se vůbec na ty druhé?
Prosím, snažně vás prosím,
jméno. Jakékoli jméno.
Obávám se, že jediné jméno, jež vám nyní mohu svěřit,
je komtesa Nicola de Lancret.
Tak vidíte.
To nebylo tak těžké.
Henry!
Už jste zpátky.
Dobrý den, matko.
Král vás prosí na slovíčko.
Vlastně na několik.
Jako vždycky.
Hned přijdu.
Neopustíte pozemek zámku, pane.
To má být domácí vězení?
Nevysmívejte se mi, chlapče, mám velmi špatnou náladu.
- A bude po mém. - Nebo?
Pošlete mě do Ameriky jako zločince?
A to všechno kvůli vaší hloupé smlouvě.
Jste francouzským korunním princem.
A je to můj život.
Francisi, sedněte si, než vás raní mrtvice.
Vy dva si nedáte pokoj.
Srdíčko,
dostal jste do vínku jisté výsady, a s nimi jsou spojeny určité povinnosti.
Odpusťte, matko, ale ze sňatku s někým úplně cizím
nebyl nikdo z přítomných příliš šťastný.
Vezmete si Gabrielu do příštího úplňku, nebo použiji všechny možné prostředky.
A co to bude, otče? Vařící olej nebo skřipec?
Jednoduše vám odmítnu předat korunu
a budu žít navěky!
To je dobře.
Dohodnuto.
Já ji nechci.
Je to váš syn!
Někdo si pěkně zavařil!
Jak to myslíš?
Ty hloupé, hloupé děvče!
Jak se opovažuješ provést mi něco takového?
A Margueritě? Je mi z toho špatně!
Je to faleš, a to já v tomto domě nestrpím!
Co jsem udělala?
Zamysli se, Daniello.
Dobře se zamysli.
Princ Henry dnes ráno ukradl našeho koně?
Ano!
A proto ho dnes odpoledne vrátil.
Jak ho můžeš nechat takhle nás překvapit?
Odpusťte mi to.
Máš štěstí, Marguerita se dobře předvedla.
Padli si s princem pěkně do noty.
Nepřekvapilo by mě, kdyby se zase zastavil.
No tak! Chci přesně slyšet, co jste si řekli.
I jednoduchá fráze může mít tisíce významů.
Říkal, že jsi byla výřečná. Co jsi řekla?
Řekla jsem mu, že je zloděj.
Nepoznala jsem ho.
Daniello.
Ty venkovská hlupačko.
Musíme zvlášť usilovně pracovat, aby bylo panství jako ze škatulky.
Nemůžeme usadit jeho královskou zadnici do špinavého křesla, že ne?
Ne.
Co tady chce?
Já-já jsem odpracoval váš...
svůj dluh, paní.
Řekli mi, že můžu jít domů.
No dobře.
Běž... chytni kuře!
Kdo, drahý?
Komtesa Nicola de Lancret.
Je to sestřenka...
Já vlastně nevím, kdo je její sestřenice.
Určitě jste již o ní slyšela.
Ale drahoušku,
dvořanů je tolik, že všechna jména si člověk nemůže pamatovat.
Proč se ptáte?
Jen tak.
Na počest Signora da Vinci
jsem se rozhodl uspořádat ples.
Maškarní ples.
A my dva se dohodneme na kompromisu.
Na kompromisu? S vámi?
Pokud hledáte lásku,
najděte si ji do té doby.
Za pět dní, jak padne půlnoc,
oznámíte svoje zasnoubení s dívkou podle své volby,
nebo ho oznámím já za vás.
Souhlasíte?
A co bude se smlouvou?
Starosti se Španělskem ponechejte mně. Vy máte větší problémy.
Zvolte si moudře, Henry.
Rozvody jsou jenom pro Angličany.
Co je nového o královském zasnoubení?
Zrušeno.
Koluje pověst, že si musí najít nevěstu do tohoto večera.
Tak to nám nezbývá příliš mnoho času.
Potřebuji vědět,
jaká je konkurence, znát každý jeho krok,
jeho program,
a všechny pikantní novinky, které posbíráte.
Zítra v poledne bude hrát tenis s Marquis de Limoges.
Tak elegantní pokožka...
ukrývá takovou... nesmiřitelnost.
Dosti jsem si oblíbila ty naše společné intriky.
Určitě jste to poznal.
Má paní, mám jisté tušení.
Až bude moje dcera královnou,
bude snad možné zařídit se jinak.
Dala bych nevím co, abych tě viděla vystrojenou jako u dvora.
Povídat si s princem jako dáma.
Spíš mu hubovat.
Nemohu věřit tomu, že jsem mu řekla jméno své matky.
Ten člověk je nemožný.
Ano. To opakuješ
celý den.
Jistě, je to pravda teď, jako to byla pravda dnes ráno.
Drahoušku, je z královského rodu.
Ti jsou takoví od narození.
Potom se tedy musí platit za bohatství tím, že člověk musí žít s boháči.
Vsadím se, že je velmi milý,
když se s ním člověk lépe seznámí.
Myslím, že s Margueritou si jeden druhého zaslouží.
Buď zticha!
Té přeju jedině ten trůn, který musím každý den čistit.
Proč ne tuhle?
- Je to modré. - Henrymu se modrá líbí!
A 50 dalších dívek bude mít šaty stejné barvy.
Výborně, Marguerito.
Tyhle jsou moc malé.
Musíme ti jenom najít těsnější šněrovačku.
I takhle nemohu dýchat.
Když člověk nemůže dýchat, nemůže jíst.
Matko, soustřeďte se, prosím!
Kdybych aspoň věděla, co hledáš!
Něco, co se hodí pro královnu!
Pojďte se mnou, dámy. Tohle bude to pravé.
Ale nikomu to nesmíme prozradit.
Není nad dobrou intriku!
Co člověk nepromarní,
jako když najde.
To je dokonalé!
Podívejte se na ty střevíčky.
Odkud to všechno máte?
Je to věno Danielly, na její svatbu.
Popelka? Vdávat se?
Za koho, za kominíka?
Pokud jsou to její šaty, třeba by v nich ráda šla na ples.
Odkdy mohou plebejci na královské slavnosti?
Nemohou.
Ale je to naše nevlastní sestra
a na pozvánce stojí "dcery domu".
- Není urozená. - A kdo by si jí všiml?
Opravdu, Jacquelino, na čí jsi straně?
Co to děláte?
Větráme tvoje šaty... na maškarní ples.
Její šaty? Ale vždyť jste právě říkala...
Myslím, že pro neurozenou osobu to musí stačit. Jen se na to podívejte.
Je to vlastně starožitnost.
Vy si přejete, abych šla na maškarní ples?
Samozřejmě.
Nevím, co na to říci.
Nevíš, co říci? Ale Daniello.
Bolí mě, že si nepřipadáš jako jedna z mých dcer.
Já jsem jenom myslela...
Myslela jsem, že půjdeme jako jedna velká nerozlučná rodina.
Tedy, pokud si včas dokončíš práci a budeš se do té doby způsobně chovat.
Co se jí přihodilo?
Nechce, abys šla.
Opravdu si myslíte, že existuje jenom jeden ideální partner?
Upřímně řečeno, ano.
A jak si můžete být jistý, že ho najdete?
A když ho najdete, je to skutečně ten pravý pro vás,
nebo si to jen myslíte?
A co když se ta osoba, s kterou byste měl být, nikdy neobjeví?
Nebo se objeví, ale vy jste příliš roztěkaný a nevšimnete si toho?
Naučíte se dávat pozor.
Tak tedy, řekněme...
Bůh poslal na zemi dva lidi,
a ti měli štěstí a našli se.
Ale... do jednoho z nich uhodí blesk.
Co potom?
To je konec?
Nebo náhodou potkáte někoho jiného a znovu se oženíte.
Je to ta paní, s kterou jste měl být? Nebo to byla ta první?
Když stojí vedle sebe, byly pro vás obě ty pravé
a vy jste se náhodou sešel nejdřív s tou první?
Nebo ta druhá má být první?
A stane se všechno jenom náhodou
nebo jsou některé věci předurčené?
Nemůžete, chlapče, ponechat všechno osudu.
Má plné ruce práce. Někdy mu musíte pomoct.
Co je tohle za projekt?
Chcete vidět, jestli bude úspěšný?
Vypadá to na déšť.
Signore da Vinci!
Jste v pořádku?
Asi bych měl nechat chůzi po vodě Božímu synu.
Naštěstí jsem zakopl o anděla.
Komteso!
Vaše výsosti!
Pozor, tady to hodně klouže.
Tady, prosím. Dovolte.
Děkuji vám.
Kde je vaše družina?
Dala jsem jim den volna.
Den volna?
K čemu? Aby přestali žít?
Nemáte někdy dost toho, že vás pořád někdo obsluhuje?
Ano, ale... je to služebnictvo. Od toho tu jsou.
Přála bych si, abych mohla ty svoje propustit tak snadno jako vy.
Už musím jít.
- Vy se na mě zlobíte. - Ne.
Přiznejte to.
- Dobře, ano, když na tom trváte. - Proč?
Protože se mě snažíte zvábit svým snobstvím.
Obávám se, slečno, že jste chodícím protikladem,
a to mě fascinuje.
- Já? - Ano, vy.
Prýští z vás ideály utopistické společnosti, a přitom žijete životem dvořana.
A vy vlastníte veškerou zemi, a přitom nejste hrdý na práci, která ji obdělává.
To není protiklad?
Nejdřív jsem arogantní, a potom nemám žádnou hrdost.
Jak se mi to obojí podařilo najednou?
Máte všechno, a přitom ve světě nenacházíte štěstí.
A přitom se smějete těm, kdo vidí všechny jeho možnosti.
Jak to děláte?
Co?
Prožívat každý den s takovou silou vášně? Není to vyčerpávající?
Jenom když jsem s vámi.
Proč mě tak rád rozpalujete?
Proč mi to dovolíte?
Daniello!
Promiňte, výsosti, zapomněla jsem na čas.
Ale ten vítr...
- Je dokonalý! - Promiňte.
Zítra budu hrát tenis.
- Přijdete? - Už musím jít.
Proč to pořád dělá?
Pauletto.
Kde jsou svícny?
Málem nevidíme talíře.
Ztratily se, paní. Všechno jsem prohledala.
Obraz z chodby nahoře také zmizel.
Vypadá to, že máme v domě zloděje.
Tak toho jsem se dočkala po všech těch společných letech.
Nejcennější majetek mého manžela!
Pozastavím vám mzdu, dokud se ukradené věci nevrátí.
- Rozuměly jste? - Ano, paní.
Třeba vás pošlu lodí do Ameriky s ostatními zloději.
Slyšeli jste to?
Princ požádal krále, aby všechny ty osoby propustil.
Opravdu?
Tak, tedy...
podle královského dekretu musí každý dostat náhradu.
Náhradu!
Skutečně! Kam ten svět spěje?
Já bych ráda věděla, kdo je ta komtesa, o které všichni mluví.
Dvořané dnes mluvili o ní a o tom, jak je princ celý bez sebe.
Měly bychom zjistit, kdo to je, a pomoci jí do hrobu.
Sluší vám to, Marguerito.
Váš zájem je vítán, výsosti.
Daniella de Barbarac.
Vy jste každý týden hezčí.
A vy, Monsieur le Pieu, zbytečně plýtváte lichotkami.
Jaká škoda, máte nejlepší půdu v provincii,
a přitom ji tak uboze obděláváte.
Máme omezené zdroje, pane.
- Děláme, co můžeme. - Mohu být nápomocen?
Promluvte o tom s baronkou a nerozptylujte se při nákupech.
Kdyby vám to nevadilo, probral bych to raději s Daniellou.
Mám možná dvakrát vaše léta, mé dítě, ale jsem dobře zaopatřen.
Jak dosvědčuje moje panství.
Vždy jsem byl nakloněn těm, komu štěstěna méně nadělila.
Vy potřebujete bohatého ochránce.
A já potřebuji mladou, inteligentní dámu.
Švestky?
Ne.
Tento týden nic nekoupím.
A neměla byste zapomínat, že bez mé velkorysosti
by vaše ubohá farma přestala existovat.
Takže být vámi, počínal bych si velmi, velmi opatrně.
Odporný mužský!
Kdyby každý týden nekupoval koš zeleniny,
hned bych na na něho plivla.
Prosím.
Jistě jste nikdy neokusila něco tak
lahodného.
Ať tě to ani nenapadne.
Chutná vám to?
Jestli mi to chutná?
Vždyť je to úplně hříšné.
Jak se tomu říká?
Čokoláda.
Španělští mniši toho posílají hromady.
Tohle je naše služebnictvo, výsosti.
Opravdu? Moc rád bych se s nimi seznámil.
Dobrý den, dámy.
Co to děláte? Chcete prince vyděsit k smrti?
Jenom nás to vylekalo.
Byly jste tu jen vy dvě?
A to kuře, výsosti.
Musíme tlačit na rychlé zásnuby.
Paříž o Vánocích.
Dovedeš si to představit?
Ne. Myslím, že nemůžeš.
Moje matka na mě byla přísná.
Naučila mě, že čistému je vše čisté.
Nutila mě, abych si myla obličej nejméně 20krát denně,
zdálo se jí, že nikdy není dost čistý.
Já jsem jí byla velmi vděčná.
Chtěla pro mě to nejlepší.
A tak jsem teď...
baronka.
A Marguerita bude královnou.
Škoda, že jsi nikdy nepoznala matku.
Něco z ní v tobě určitě zůstalo.
Ráda bych věděla, jak vypadala.
Ano. Ale nikdy se nesmíme litovat, že?
I když je hodně zle, vždycky může být ještě hůř.
Ano, paní.
Máš v sobě hodně ze svého otce.
Někdy si myslím, že ho vidím v tvých očích.
Opravdu?
Ano...
Máš v obličeji hodně mužské rysy.
Mužská výchova...
Není divu, že jsi stavěná na těžkou práci.
Milovala jste mého otce?
Skoro jsem ho neznala.
Teď běž.
Jsem unavená.
Podívej se, Gustave! Letí!
Jak můžeš být tak spokojená?
Budeš plavat v močůvce, když se vezmou.
Nevím, proč ti to tak vadí.
Mně je to úplně jedno.
Lžeš! Princ bude tvůj švagr
a ty, komteso de Lancret, jim budeš nosit snídani do postele.
Ale oni by se přestěhovali do paláce
a já bych zůstala na panství a všecko změnila k lepšímu.
Líbí se ti. Přiznej se.
Ne.
Takže kdybys ho znovu uviděla,
tak bys, tak bys jednoduše...
Šla bych přímo k němu a řekla bych,
"Výsosti, moje rodina je vaše rodina."
"Prosím, odveďte si je."
Skvěle. Protože teď máš příležitost. Jde sem.
Hledám Signora da Vinci.
Máme jít spolu do kláštera. Viděl jsi ho?
Da Vinciho?
Ne, výsosti.
Není to ten jeho létající vynález?
- Odkud ho máš? - Od...
komtesy de Lancret.
Je to jeho přítelkyně.
Ty se s ní znáš?
Prosím tě, musím ji najít. Kde bydlí?
Myslím, výsosti,
že bydlí u sestřenice.
Je to...
baronka Rodmilla de Ghent.
To bude menší problém.
Ale...
ale já vím, že je tam
sama, úplně sama,
zrovna teď.
Výborně.
Pěkný obraz.
Gustave!
Ty hrozný mizero!
Slyšela jsi? Líbí se mu moje malování!
A jede ke mně domů!
Takže by sis měla pospíšit.
Pauletto! Louiso! Rychle!
Výsosti.
Jaké nečekané překvapení.
Komteso.
Vy nechodíte do kostela?
Mé víře je lépe stranou od vášnivého davu.
Ano, obávám se, že edikt mého otce vyvolal úplný...
fenomén.
Proto jsem na cestě do kláštera.
Františkáni mají úchvatnou knihovnu.
A když vy tak ráda čtete, nechcete se ke mně připojit?
To není spravedlivé, pane.
Vy jste našel moji slabost,
ale já jsem vaši slabost ještě nepoznala.
Já bych řekl, že je to dost zřejmé.
Kapitáne Laurente!
Nebudu potřebovat koně, ani vaše služby.
Dnes jsem prostě...
Henry.
Prince Henry odešel dnes brzy ráno, paní baronko.
Nikdo neví, kam šel.
Ale... já jsem vám přinesl něco,
co vám rozjasní den.
Je to...
Vy hříšníku, vy hříšníku!
Je mi z toho do pláče.
Vyberte si jednu.
To je stejně těžké, jako vybrat si oblíbenou hvězdu na nebi.
Co se vás tak dotklo?
Asi to, že když jsem byla malá,
můj otec mi po večerech četl.
Byl náruživým čtenářem.
Jeho hlas mě uspával.
Jaké knihy to byly?
Věda, filozofie.
Asi mi připomínají otce.
Umřel, když mi bylo osm let.
Utopie byla poslední kniha, kterou přinesl domů.
Proto ji z ní citujete.
Dala bych všecky zvuky světa za jeho hlas.
Stalo se něco?
Za celá léta mého studia
mi ani jeden z učitelů neukázal
náruživost, jakou jste mi vy předvedla během posledních dvou dnů.
Jediná vaše vzpomínka je přesvědčivější,
než celá moje bytost.
Výsosti,
- pokud jsem něco řekla nebo udělala... - Prosím!
Ne.
Vy za nic nemůžete.
Pospěš si, Marguerito. Teď nebo nikdy.
Nádherná mše.
Odpusťte,
vaše královská výsosti.
Myslím, že vám tohle upadlo cestou ven.
Proboha!
Nepamatuji se, že bych si to brala.
Děkuji, dítě.
Zřídka se vidí, aby někdo vrátil tak hodnotnou věc.
Jste příliš šlechetná, výsosti.
Jak laskavé děvče.
- Jak se jmenuje? - Marguerita de Ghent.
Marguerito.
Zítra si spolu promluvíme.
Přiveďte svoji matku.
Jak si přejete.
Tohle je velice trapné.
Hned se vrátíme do kláštera.
A my budeme pokračovat pěšky.
Ale to bude trvat půl dne!
Vážně, výsosti. Nemáte smysl pro dobrodružství?
Když se na to díváte takto...
Nesmíme být příliš sebejisté, dámy.
Princ dnes nebyl v kostele, musíme zjistit, proč.
Marguerita dostane všechno.
Nebuď hloupá, Jacquelino. Královna ani neví, že existuješ.
Marguerita to dělá pro nás pro všechny.
Musíš jí pomoci s přípravami.
To je pěkné. Za chvíli budu čistit krb s Daniellou!
- Kde je to děvče? - Asi venku, chytá králíky do zubů.
Promiňte, paní, ale to zrcadlo ve vaší ložnici,
- dala jste ho jinam? - Samozřejmě, že ne. Proč?
Také zmizelo.
Tak to také půjde z vašeho platu.
Buď jí přestaneš říkat o věcech, co mizí, nebo budeme my platit jí za práci.
Ještě dobře, že jsem se nezmínila o tapisériích.
Člověk by řekl, že trefím na vlastní hrad!
Proč se muži nikdy nezastaví a nerozhlédnou?
Aha! Tamhle je to! Musíme jít tamhle tudy.
Stejně nemohu věřit tomu, že já jsem tady dole a vy nahoře!
A navíc ve spodním prádle!
Nemohla jsem přece lézt nahoru v tamté róbě.
A kdybyste si navíc zlomil svůj královský krk, co bychom dělali potom?
Plavete sama, lozíte po skalách, zachraňujete služebnictvo.
Je vůbec něco, co byste nedělala?
Nelétám.
Teď se otočte, ať mohu slézt dolů.
Ale ne. To jste zase vy.
Zůstaňte nahoře, paní.
Dole se dějí nepěkné věci.
Má paní děkuje za pěkný svršek, slečno.
Vraťte mi moje šaty, pane.
Pusťte ji!
Ten spor... je pouze mezi námi.
Pusťte ji.
Trvám na tom, abyste mi okamžitě vrátili moje věci.
A protože jste mi upřeli průvodce, žádám také koně.
Paní, můžete si vzít všechno, co unesete.
Dáte mi na to slovo, pane?
Na moji cikánskou čest - všechno, co unesete.
Prosím, vraťte se. Dám vám koně.
Dáte mi vědět ihned, jakmile přijde domů. Rozuměly jste?
Ano, paní.
Čtete mi myšlenky, pane.
A jsou tak mlhavé, jako moje vlastní.
Takže Francie odstupuje?
Nikdy!
Příště si vyberu
papír.
Teď je řada na vás.
Ať se vám daří.
Nepřeji si být králem.
Ale zvažte všechny ty skvělé věci, které byste mohl udělat
pro svoji zemi, pro tento svět.
Ano, ale člověk je natolik předurčen svým stavem.
Svět ho posuzuje podle toho, čím je.
Neumíte si představit, jaké je to utrpení!
Možná byste se divil.
Skutečně?
Například cikány málokdy někdo vidí jinak, než jako cikány.
Jsou definováni svým stavem stejně jako vy, ale přitom takoví nejsou.
Narodil jste se s výsadami, a s tím jsou spojeny určité povinnosti.
Omlouvám se. Má ústa opět zašla příliš daleko.
Ne, paní.
Právě vaše ústa
mi zcela učarovala.
Zastavte tady, prosím. Nechci nikoho vzbudit.
Zachránila jste mi život, víte,
tam v tom lese.
Dělám, co mohu, pane.
Henry.
Nicole.
Znáte zříceniny v Amboise?
Ano.
Často tam chodím,
když chci být sám.
Přijdete tam za mnou zítra?
Pokusím se.
Budu čekat celý den.
Zkraťte ho... o hlavu.
Francisi, vzbuďte se, náš syn má něco na srdci.
Matko, otče.
Chci založit univerzitu
s největší knihovnou v Evropě, pro všechny studenty bez rozdílu stavu.
Dobře.
Kdo jste a co jste udělal s naším synem?
A chci pozvat na ples cikány.
- Jsi nemocná? - Ne.
Ano.
Kde jsi byla?
Ztratila jsem se.
Nevěřím ti. Něco přede mnou tajíš.
Nařizuji ti, abys mi to řekla.
Tak mi vyhubujte, ať mohu dál spát.
A co naše snídaně?
Máte dvě ruce.
Udělejte si ji samy.
Ty lenivá pijavice!
Jacquelino! Ohřej vodu.
Já? Ohřívat vodu?
Já to věděla. Já jsem to věděla.
Paní, pojďte sem rychle.
Ale podívejme se, kdo nás poctil svou přítomností.
Co to má znamenat?
Zkouším si šaty.
Snad si nemyslíš, že po tom ranním výstupu tě nechám někam jít?
Vy si opravdu myslíte, že hrátky a intriky
vám získají korunu?
Honíte se za králem jako za divou zvěří, je to odporné!
Jenom žárlíš.
To patřilo mojí matce.
Ano.
A tvoje matka je mrtvá.
- Vyškubu ti vlasy! - Matko!
Matko, udělejte něco!
Jdi ode mě pryč, nebo mi pomáhej Bůh...
Ne, Marguerito, nedělej to!
Polož to!
- Dej mi ty střevíce. - Polož to.
Dobře si to rozmysli, Daniello.
Kniha tvého otce, nebo střevíce tvojí matky.
Ale ani jedno tě neuchrání před výpraskem.
Ne! Ne!
Ne!
Ne, ne!
Ne.
Můžeš si za to sama.
Nejdříve s tou snídaní,
a pak ten hrozný výstup dole.
Nevím, co to do mě vjelo.
Ale já nikdy nezapomenu na to,
jak Marguerita udělala kotrmelec!
Neměla tak mluvit o tvojí matce.
Děkuju ti.
Musíte nechat mého ranhojiče, aby vám zranění prohlédl.
Když pomyslím, že jste zachránila dítě před zdivočelým koněm!
Byl to mateřský instinkt, výsosti.
Je mi líto, že tady není můj syn.
Zdá se, že se opět ztratil.
Opět?
Ano.
Včera byl celý den pryč a vrátil se až za svítání.
Musí to být ohromné, mít tolik energie.
Třeba mi pomůžete vyřešit záhadu.
Znáte komtesu de Lancret?
Prý bydlí u sestřenice, ale nikdo neví, kdo to je.
Nicole... de Lancret?
Ano.
Ale to je ohromné!
Už jsem si myslela, že je to duch.
Ne.
Je tady už řadu let. Ano.
A hm...
bydlí u nás.
Nemám pravdu, drahoušku?
Ano! Samozřejmě.
Je to naše sestřenice.
Které říkáte Popelka.
Proboha, dítě.
Jste v pořádku?
Byla tam včela.
Dobrý den.
Jste v pořádku?
Necítím se dnes příliš dobře.
Já mám pocit, že se mi chce vyskočit z kůže.
Musím vám něco říci.
A já vám.
Vaše kniha, zapomněla jste ji včera v kočáře.
- Výsosti... - Henry.
Nemohu se dlouho zdržet, ale musela jsem vás vidět.
Mám toho tolik na srdci.
Pojďte.
Chci vám něco ukázat.
Tady jsem si hrával, když jsem byl malý.
Bylo to nejmilejší útočiště mého otce
před válkou.
Je tady nádherně.
Měřil jsem svůj život podle těchto stromů,
odtud,
až nahoru.
A stále ještě rostou.
Život je nesmírně dlouhý,
ale už si ho nepředstavuji sám.
Děláte mi to ještě těžší.
Nespal jsem, protože jsem se bál, že se vzbudím a všechno to bude jen sen.
Včera v noci mě něco osvítilo.
Myslel jsem vždycky, že když se budu o něco starat, musí to být úplně všechno,
a to bych se musel zbláznit.
Ale teď jsem objevil své poslání.
Je to projekt, který byl inspirován vámi.
Mám pocit
úchvatné...
svobody.
To jsem nebyla já.
Nicole.
S takovým dvořanem jsem se ještě nesetkal.
Zítra na maškarním plese
to oznámím celému světu.
Proč musíte být tak úchvatný?
Tak tedy.
Co jste mi to chtěla říci?
Jenom,
že včerejší večer byl nejšťastnější v mém životě.
Už musím jít.
Nicole!
Ne.
Ty tvoje záludné žertíky, dělat ze své matky komtesu.
Je to tak absurdní, jako kdyby princ navštěvoval služku, která spí s prasaty!
Co vám více vadí, macecho?
Že nejsem urozená, nebo že jsem konkurence?
Kde jsou ty šaty, Daniello?
Nevím, o čem mluvíte.
Ty plesové šaty. A střevíčky.
Byly v mém pokojíku, a zmizely.
Já vím, že jsi je schovala!
Kam jsi dala ty plesové šaty, Daniello?
Kde jsou všechny svícny a tapisérie,
a stříbro?
Třeba jsou tam i ty šaty!
Přines ty šaty!
Raději tisíckrát umřu,
než abych viděla matčiny šaty na té zkažené, sobecké krávě!
To možná půjde zařídit.
Běž dovnitř.
Jestli ty dveře otevřete,
budete litovat, že jste kdy vkročili do tohoto domu.
Dámy, posbírejte všechno, co můžeme prodat.
Zítra jedeme do města.
Matko, je to pouhý ples.
Ano, a ty jdeš jenom kvůli jídlu.
Zasnoubená?
Za Belgičana?
Je mi líto.
To není možné. To je omyl.
Dnes odpoledne odjela lodí.
Baronka Rodmilla o tom moc nechtěla mluvit.
Nedivím se, když jde o takovou věc.
Když byla zasnoubená, měla mít tu slušnost něco mi říci!
A poslouchal byste ji?
Samozřejmě, že ne, býval bych...
Panebože.
Jak jsem mohl být tak slepý?
Já jsem jí vyléval své královské srdce
a ona se prostě chtěla rozloučit.
Musí to být silná žena, pokud neztratila hlavu,
když jste jí pokoušel vloudit do srdce.
Ano. A pokus to byl pěkně neobratný.
Ale no tak, Henry.
Kdokoliv bude lepší, než španělská nevěsta.
Běž za princem, řekni mu, co se stalo.
Ale já nejsem nikdo. Princ mě nikdy nepřijme.
Jsi její přítel, Gustave.
Ona potřebuje tvoji pomoc. Princ čeká, že ji uvidí.
Ne-nemůžu.
A dnes večer mi navíc pán přidělil práci.
Tak běž za da Vincim. Malíř přece přijme jiného malíře?
Já jsem pouze učeň, a on je nejlepší malíř na světě.
Bylo by snazší rozmlouvat s Bohem.
Alespoň jednou v životě najdi odvahu.
Tudy, pane.
Tudy prosím, paní.
Za páva jsem chtěla jít já.
Jacquelino, kůň je jedním z nejušlechtilejších Božích stvoření.
To mohu rovnou táhnout kočár.
Když myslíš, že tam tak dojedeme rychleji.
Hledám Signora da Vinci.
Signor da Vinci!
Ano?
Nejde to, paní!
Dovolte.
To je náramné!
To bylo opravdu geniální.
Ano.
Zapíši se do historie jako muž, který otevřel dveře.
Gustave!
Maurice říkal, že vás očekává princ.
Očekává někoho, kdo neexistuje.
Signore, jmenuji se Daniella de Barbarac
a jsem pouhá služka.
A já jsem nemanželským synem venkovana. Co na tom záleží?
Oklamala jsem ho.
Princ to pochopí.
Noc je ještě mladá. Musíme tě přichystat na ples.
- Já nechci jít. - Zůstaneš-li tady,
baronka vyhraje.
Jak se mu mohu podívat do očí?
Protože si zaslouží slyšet pravdu z úst ženy, kterou miluje.
Pták může milovat rybičku, signore,
ale kde by bydleli?
Pak vám budu muset udělat křídla.
Ale no tak! Nemáme čas nazbyt.
Louiso, přines šaty!
Přál jste si se mnou mluvit?
Ano, otče.
Poslouchejte, Henry.
Možná nebylo správné, abych na vás tolik naléhal
se svatební smlouvou.
Ale myslel jsem, že je na čase, abyste změnil způsob života.
Zdálo se mi, že poněkud... tápete.
A hm...
také jsem chtěl podotknout,
že s tou univerzitou,
to je ohromný nápad.
Dnes večer nemusíme nic oznámit...
Já už jsem se rozhodl.
Vypadá jako obraz od velkého mistra.
Vypadá jako její matka.
- Pojď, podíváme se na tvoje obrazy. - Teď?
Až budeš tak starý jako já, jindy už nebudeš mít čas.
Počkejte!
Je to tradice.
Už je to tady, drahoušku.
Přátelé,
ctění hosté.
Je nám velkým potěšením
při této slavnostní příležitosti
nejen složit hold Signorovi da Vinci, který nám někam zmizel,
ale také vám oznámit dlouho očekávané rozhodnutí.
Takže bez dalších okolků...
Dýchej, dýchej zhluboka.
Je mi velkou ctí oznámit zásnuby našeho syna,
prince Henryho,
a to...
Jen se podívejme,
koho to tu máme?
Matka mi řekla, že se budete vdávat.
Měla nesprávné informace.
Než však řeknete více, musíte něco vědět.
Tak vy nejste zasnoubená?
Ne, nejsem.
Málem jsem právě udělal největší chybu svého života.
Kdo je to?
Nejspíš komtesa de Lancret.
Kdo?
Pojďte. Rád bych vás s někým seznámil.
Ale já s vámi musím mluvit.
- Ať je to cokoliv, odpovím ano. - Ne, počkejte, prosím.
Podívejte se. Pozval jsem cikány.
- Co to děláš? - Dělám z tebe princeznu.
- Jak se opovažuješ! - Madam, ovládejte se!
- Pane, je to podvodnice! - Ne!
Jmenuje se Daniella de Barbarac.
Už deset let je mojí služkou.
Služka, Henry? Děláte si z nás legraci?
Baronko, zacházíte příliš daleko!
Zeptejte se jí sám!
Je to hrabivá, zákeřná šarlatánka
a mojí povinností je odhalit ji jako chamtivou podvodnici.
Řekněte těm ženám, kdo jste.
Řekněte jim to!
Ukloň se výsosti, ty drzá podvodnice!
Pane Bože, to nemůže být pravda.
Nicole?
Nicole de Lancret byla mojí matkou.
Jsem to, co ona říká.
To jablko?
To jste byla vy?
Mohu to vysvětlit.
Někdo by nám vysvětlení dát měl!
Nejdříve jste zasnoubená,
a potom jste služka?
Už jsem toho slyšel dost.
Henry, prosím vás!
Neoslovujte mě tak neformálně, madam.
Já jsem francouzský princ.
A vy
jste stejná jako oni.
Daniello?
Daniello!
Co jste to udělal?
Narodil jsem se s výsadami, a s těmi jsou spojeny určité povinnosti.
Houby.
- Spletl jste se, starý brachu. - Ne, vy se pletete.
Máte ponětí o tom, čím prošla, aby se sem dnes večer dostala?
Lhala mi.
Přišla, aby vám řekla pravdu. A vy jste ji předhodil vlkům.
Co vy o tom víte?
Budujete létající stroje a chodíte po vodě.
A přitom nic nevíte o životě.
Já vím, že život bez lásky
není život.
A láska bez důvěry?
Co by to bylo?
Je pro vás ta pravá, Henry.
Jsem pouze služebníkem koruny
a svoje rozhodnutí jsem učinil.
Nepoddám se!
Potom si ji nezasloužíte.
Mám spolehlivé informace,
že před tvým trapným veřejným výstupem
si měl princ zvolit Margueritu za svou nevěstu.
Jak vrtkaví jsou muži, není-liž pravda?
Jednu ti recitují sonety,
a podruhé je z tebe zas jenom posluhovačka.
Musím říci, že jsem tě nikdy neviděla plnit si své povinnosti tak horlivě.
Myslíte, že to dělám pro vás?
Ale no tak. My jsme dnes nějak nedůtkliví!
Ráda bych prošla.
- Zavinila sis to sama. - Mám práci.
Ať ti pomohou ostatní.
Copak to nechápete?
Vyhrála jste!
Běžte a přestěhujte se do svého paláce,
a nechte nás být!
Ty už pro mě nejsi problém.
Nic jiného nejsem?
Jenom váš problém?
Vždycky jsem udělala všechno, co jste po mně chtěla,
a stejně jste mi odpírala jedinou věc, o kterou jsem kdy stála.
A co to bylo?
Co myslíte?
Nikdy jsem nepoznala jinou matku, než vás.
Stalo se někdy, alespoň na chviličku,
že byste mě měla ráda?
Jak může mít člověk rád kamínek v botě?
Daniello!
Paní, pojďte se podívat!
Všechno je to zpátky, všechno!
Vy, vemte tuhle židli.
Monsieur le Pieu.
- Právě včas. - Všechno je to tady, paní baronko,
do posledního svícnu.
Otcovy knihy? Jeho obrazy?
Vy jste mu je prodala?
Ano. A teď jsou zpátky.
Nemůžeme vypadat jako chudáci, až přijede král.
Děkuji vám, Monsieur.
Nesmírně si toho ceníme.
Já jsem obchodník, Daniello,
ne lidumil.
Já vám nerozumím.
Nemohla jsem připustit, abys rozptylovala prince.
S baronkou jsme došli...
k jisté dohodě.
Ty, výměnou za tohle všechno,
třebaže si myslím, že já jsem dopadla lépe.
Ne! Ne!
- Ne! - Daniello!
Dios, perdón!
In nomine Patris
Et Filii et Spiritus Sancti
Amen.
No, por favor, no, por favor.
No te cases conmigo.
Madam, madam.
Já vím přesně, jak vám je.
Don Pepito! Don Pepito!
Sí, pero me da vergüenza.
A já jsem myslel, že mám problémy.
Qué vergüenza!
- Es tu culpa! - Es la tuya!
Kde je?
Paní baronka?
Nic... Daniella.
Tu přece prodali, pane.
Prodali?
Komu?
Pierrovi le Pieu, výsosti.
Hned po maškarním plese.
Neříkejte nikomu, že jsme spolu mluvili. Všechno vyjde v pravý čas najevo.
Pojďte, Laurente.
Máme povinnosti.
Vstupte!
Tak nerad vás vidím v železech.
Sundal bych vám je,
kdybyste mi slíbila, že už nebudete utíkat.
Nemám důvod tady zůstat.
Teď patříte mně.
Nepatřím nikomu,
zvláště pak ne vám.
Opravdu bych si přál, abyste znovu zvážila moji nabídku.
Raději bych shnila.
Měl jsem jednou zrovna takového koně. Nádherné stvoření.
Tvrdohlavé, jako vy.
Příliš svévolné.
Také potřebovalo
jen zlomit.
Udržujte si odstup, pane.
Neřekla jste prosím.
Prosím.
Za to bych tě mohl nechat pověsit.
Jen když budete naživu.
Tvoje energie se mi moc líbí.
Můj otec byl mistrovský šermíř, Monsieur.
Dobře mě vycvičil.
Dejte mi ten klíč, nebo přísahám na jeho hrob, že vás rozpárám
od pupku až k nosu.
Vaše svoboda,
má paní.
Dobrý den.
Co tady děláte?
Já ehm...
Přišel jsem vás zachránit.
Zachránit mě?
Plebejku?
Vlastně, přišel jsem poprosit o odpuštění.
Nabídl jsem vám celý svět, a při první zkoušce cti jsem vás zradil.
Prosím, Daniello.
Řekněte to znovu.
Omlouvám se.
Ne.
Ten kousek, kdy jste vyslovil mé jméno.
Daniello.
Třeba mi laskavě pomůžete najít
majitelku tohoto
velmi pozoruhodného střevíčku?
Kde jste ho našel?
Je pro mě ta pravá ve všech ohledech.
Řekněte mi, prosím, že jsem ji neztratil.
Patří venkovance, výsosti,
která předstírala, že je dvořankou, jen aby zachránila život člověka.
Ano, já vím.
A jmenuji se Henry, pokud vám to nevadí.
Klečím před vámi ne jako princ,
ale jako zamilovaný muž.
Ale
považoval bych se za krále...
stanete-li se, Daniello de Barbarac...
mojí paní.
Jak jsem mohl vědět, že uteče postranními dveřmi?
Měl se ženit!
Slyšela jsem, že princ s tebou mluvil. Co říkal?
Já vlastně nevím.
Seběhlo se to velmi rychle.
Ale myslím, že říkal:
"Dobře mi tak, neměl jsem si vybrat cizinku místo vaší...
sestry."
To je dobře.
Snad bychom ho měli nechat, ať se několik dnů potrápí.
Já půjdu!
Jeho královská výsost, král Francis,
žádá audienci s baronkou Rodmillou de Ghent
a jejími dcerami, a to okamžitě.
Něco se přihodilo?
Nic, paní.
Král nařídil, abyste přijeli ve velkém stylu.
Pak nezbývá, než mu vyhovět.
Baronko,
lhala jste její královské výsosti, královně francouzské, či nikoliv?
Volte svá slova moudře, madam,
neboť to mohou být vaše slova poslední.
Žena by udělala cokoliv
pro lásku ke své dceři, královské výsosti.
Možná jsem se poněkud unáhlila.
Matko, co jste to udělala?
Královská výsosti, tak jako vy, i já jsem pouze oběť.
Lhala nám všem a já se stydím za to, že je z mojí přízně.
Jak se tak můžeš proti mě obrátit, ty nevděčnice!
Vidíte, co musím vytrpět!
Ticho, obě dvě!
Pane Bože!
Jsou vždycky takové?
Horší,
královská výsosti.
Jacquelino, drahoušku,
doufám, že ty s tím nemáš nic společného.
Samozřejmě že ne, matko.
Já jsem tady jenom kvůli jídlu.
Baronko de Ghent.
Jste bezodkladně zbavena svého titulu.
Vy i vaše příšerná dcera
pojedete první lodí do Ameriky.
Pokus se nestane zázrak,
a někdo se vás nezastane.
Zdá se, že řada lidí je mimo město.
Já se jí zastanu.
Přece jen je to moje nevlastní matka.
Výsosti.
Marguerito,
myslím, že se ještě neznáte...
s mojí paní.
Chci, abyste věděla,
že na vás po této chvíli zapomenu
a nikdy už na vás ani nepomyslím.
Ale jsem si jistá,
že vy na mě budete myslet každý den až do konce života.
Jak dlouho to asi bude?
Přeji si pouze, královské výsosti,
abyste s ní naložili stejně, jako ona nakládala se mnou.
Až vyperete ubrusy, pustíte se do ubrousků,
a tohle přeneste sem.
- Marguerito. - Co?
- Slyšela jsi tu ženskou. - Vy také.
- Ano, ale já jsem ti nadřízená. - To určitě!
Jste stejná nula, jako já!
Jak se opovažuješ takhle se mnou mluvit! Mám v sobě šlechtickou krev.
A mně jdete na nervy!
A teď se pusťte do práce.
Leonardo.
To je nádherné.
Považujte to za opožděný svatební dar, výsosti.
Copak?
Nějak si na to nemůžu zvyknout... výsosti.
Výsost nebo ne,
pořád ti ještě mohu nařezat.
Skutečně, Leonardo,
jste muž obrovského nadání,
ale tohle vůbec nevypadá jako ona.
Vy, pane, máte být šarmantní.
A my, princezno, máme žít nadosmrti šťastně.
Kdopak to řekl?
Víte,
že nevím?
Obraz mé praprababičky visel na univerzitě
až do revoluce.
V té době už byla z pravdivého příběhu
pouhá pohádka.
A přestože Popelka a její princ skutečně žili nadosmrti šťastně,
hlavní je to, pánové,
že žili.
Visiontext
www.Titulky.com