- Anno, Elso. - Čas jít na kutě.
To ne! Sněžný goblin zaklel princeznu!
Elso, rychle, vyčaruj krásného prince!
Ale ne! Princ byl taky zajat!
Na nebezpečí nezáleží, když se milujeme.
Anno, pusinky les nezachrání.
Víla zahoukala.
Jaké zvuky dělá žirafa? To je fuk!
Probudily vílí královnu, ta zlomila kouzlo
- a všechny zachránila! - A všichni měli svatbu.
- Na co si tu hrajete? - Na kouzelný les.
Princ pak...
Takhle si tedy kouzelný les nepamatuji.
- Tys viděl kouzelný les? - Co říkáš?
Viděl, jednou.
A nám si o tom nevyprávěl?
Můžu vám o tom povyprávět teď. Pokud...
Honem, povídej!
- Hodí se to? - Je načase, aby to věděly.
- Pak si postavíme sněhuláka. - Pokud budete dávat pozor.
Na severu, tak daleko, kam se jen dá jít,
rostl velmi starý kouzelný les.
Ale jeho magie nepocházela z kouzel skřítků či víl.
Chránili ho ti nejmocnější duchové.
Duchové vzduchu...
Ohně...
Vody...
A země...
Také v něm žil tajemný lid Northuldrů.
Narodili se s kouzelnou mocí jako já?
Ne, Elso, neuměli kouzlit.
Jenom využívali darů lesa.
Měli úplně jiné zvyky.
Ale i tak jsme si slíbili přátelství.
Na počest toho slibu
postavil tvůj dědeček, král Runeard,
obrovskou přehradu, aby měli dostatek vody.
- Byl to symbol míru. - Pěkně velký dar.
Byl jsem poctěn, že mě vzali do lesa na oslavu.
Nehrb se, Agnarre.
Ale co jsem tam uviděl, mi vyrazilo dech.
Zavládla pohoda.
Uhranulo nás to.
Magie byla všudypřítomná.
Ale pak se něco stalo.
Zaútočili na nás!
Držte se za mnou!
Vypukla strašlivá bitva.
- Přišel jsem o dědečka. - Otče!
Bitva rozhněvala duchy lesa.
Obrátili proti nám svou magii.
Zaslechl jsem... hlas.
A někdo mě zachránil.
Duchové pak prý zmizeli.
A les pokryla hustá mlha
jako neprostupná bariéra.
A té noci jsem se vrátil domů jako král Arendellu.
Tati, to bylo něco!
Ať už tě zachránil kdokoliv, mám ho ráda.
Kéž bych tušil, kdo to byl.
Co bylo s duchy?
- Co se stalo s lesem? - Nevím.
Pořád ho halí mlha.
A od té doby se nikdo nedostal ani dovnitř, ani ven.
- Takže jsme v bezpečí. - Ano.
Ale les se může zase probudit.
Musíme s touto hrozbou počítat.
A hlavně je čas popřát tatínkovi dobrou noc.
- Ale já mám tolik otázek! - Někdy jindy, Anno.
Ví, že to nevydržím.
Proč na nás Northuldrové vůbec útočili?
Vždyť jsme jim dali dar!
Myslíš, že se les probudí?
- To ví jen Ahtohallan. - Kdo to?
Když jsem byla malá,
maminka mi zpívala o zvláštní řece jménem Ahtohallan.
Prý v ní najdete odpovědi na minulost.
Které jsme součástí.
Zazpíváš nám ji, prosím?
Dobrá tedy.
Přisuňte se... Přitulte se.
Tam, kde severák moře čeří,
je řeka, co vzpomínky střeží.
Hajej, spinkej, maličká,
ta řeka na tebe čeká.
V jejích vlnách pravda tkví,
má vzkaz pro tebe a poselství.
Do jejích hlasů se ponoříš,
jen pozor, ať se neutopíš.
Jen pro toho zpívá, kdo jí naslouchá.
A v její písni, to kouzlo zní.
Máš dost odvahy na dobrodružství,
čelit tomu, co řeka ví?
LEDOVÉ KRÁLOVSTVÍ 2
Přeložili Blacklanner a Helik79
Tam, kde severák moře čeří,
teče řeka, co vzpomínky střeží.
Vrať se, malá, zpátky včas,
co ztratilo se
tak najdem zas.
Vaše Veličenstvo? Čekají na vás.
Jistě. Už jdu.
- Slyšíte to? - A co?
Zapomeňte na to.
Užíváš si čerstvého snížku, Olafe?
Anno, to je pohodička.
Kéž by to nikdy neskončilo.
A přesto nás změna škádlí svou krásou.
- Co říkáš? - Promiň, z dospívání začínám básnit.
Pověz, ty jsi starší a tudíž vševědoucí.
Tíží tě někdy, že nic netrvá věčně?
Ne.
Nemůžu se dočkat, až budu starý jak ty
a nebudu se muset ničím trápit.
Tak jsem to nemyslela.
Nemusím se trápit, protože mám tebe.
A Elsu a Kristoffa a Svena.
A brány jsou otevřené a já už nejsem sama.
Už fičí vítr chladnější trochu,
a my starší jsme o pár roků.
Podzimní vánek mraky rozmetá.
Dýně jsou zase zralejší,
moje lístky zase zvadlejší.
A já jsem si jistojistá.
Že co se nezmění,
to jsou tvé ruce v mých dlaních.
Tohle zůstane stejné,
jak spolu ladí náš smích.
Jako pevná zeď, co nespadne,
nespadne, kdo by se bál?
Co se nezmění,
že ráda s tebou jsem dál.
Zase už listí padá
a Svena příroda volá.
Nemyslíš, že se dneska na kolena padat má?
Kámo, na tyhle věci břídil jsem,
jako svíčky a krabičky s prstenem.
Neměl bys být větší romantik jak já?
Jó, co se nezmění,
To je láska, co cítím k ní.
Tohle zůstane stejné,
že sobi to snazší mají.
Když už se odhodlám a do toho dám,
chci vědět, co říct mám.
Že jo?
To se nezmění,
Svene, tu káru táhneš sám.
Vítr se zvedá,
já zase slyším to volání.
Snad blíží se něco?
Přeji si, ať to nic nezmění.
Ty dny jsou cenné, hleď je na plno prožít.
Neumím tu chvíli zmrazit,
ale můžu běžet ven a prostě den žít.
Už vítr je chladnější trochu
a ty starší zas o pár roků.
Je načase za štěstí naše díky vzdát.
V království se nám dobře vede,
žijí tu veselí lidé.
Slibuji, že vlajka Arandellu bude vlát.
Vlajka bude vlát.
- Vlajka bude vlát. - Vlajka bude vlát.
Co se nezmění,
že čas strašně rychle běží.
Tohle zůstane stejné,
že budoucnost známe stěží.
Ať štěstí je u nás stálý host,
co na nás do teď se smál.
Co se nezmění,
že ráda s tebou jsem dál.
Ráda s tebou jsem dál.
Rád s tebou jsem dál.
Že ráda s tebou jsem dál.
- Lev! - Grizzly!
- Obluda! - Medvěd Brtník! Bručoun!
Lov!
- Zákeřná potvora! - Životní omyl!
Co ti ani nedal pusu!
Padouch!
- My to tušili. - Takže, Olafe, teď ty.
Když umím číst, je to brnkačka.
Bleskové kolo.
- Kluci proti holkám. - Tak můžu.
Jednorožec. Zmrzlina. Hrad.
Oaken. Čajová konvička! Myš!
Páni, Elsa!
Olaf by se neměl přeskládávat.
To je fuk! Tohle máme v kapse. Dvě ségry, jedna mysl.
- Děkuji. - Jde se na to.
Elso, to dáš. Už můžeš začít.
Zapoj tělo.
Prázdnota. Vzduch!
Strom! Lidé! Stromidé! Takové slovo není.
Uklízeč sněhu! Zuby?
- Umývat nádobí! - Lední medvěd!
- Pardon. - Snaž se!
Vyděšení? Rozrušení?
Zděšení? Panika?
Ustaranost! No tak! To musí být ono!
- Vyhráli jsme. - Dáme si odvetu?
Víš ty co? Asi si půjdu lehnout.
- Jsi v pořádku? - Jenom unavená.
Dobrou noc.
Taky jsem utahaný a Sven mi slíbil večerníček.
- Že jo, Svene? - Vážně?
Ty umíš parádně napodobovat.
Obzvlášť Kristoffa.
„Musím se šutry probrat své dětství.“
Klidně začněte beze mě.
Nepřišla ti Elsa nějaká divná?
Nijak zvlášť.
To poslední slovo ji rozhodilo. Co tam měla?
Nevím... Nevím, ale...
Led?
To nemyslí vážně! Neumí předvést led?
Radši se na ni kouknu. Díky, miláčku. Miluju tě.
Taky tě miluji.
Nic se neděje.
Vstupte.
- Jo, něco se děje. - S tebou?
Ne, s tebou. Máš matčin šál.
Ten si oblékáš, když tě něco trápí.
Dotkli jsme se tě?
Promiň. Hodně lidem rodinné hry nejdou.
- Tak to prostě je. - V tom to není.
Tak co se děje?
Prostě...
Nechci nic pokazit.
Co jako? Vždyť vládneš dobře.
Elso. Kdy už si konečně začneš věřit?
- Co bych si bez tebe počala? - Vždycky tu budu pro tebe.
Už vím, co potřebuješ. Polez!
- Co? - Jak to říkala máma.
Přisuň se, přitul se.
Tam, kde severák moře čeří,
je řeka, co vzpomínky střeží.
Vím, co tu děláš.
Hajej, spinkej, maličká,
ta řeka na tebe čeká.
Slyším tě.
Ale to neudělám.
K těm, kdo trable hledá, já nepatřím.
Je důvodů tisíc, proč hledět si svého.
A nevšímat si volání ani hlasu tvého.
Ty nejsi hlas,
je to jen v uších zvonění.
A kdybych slyšela tě, Ale neslyším!
to děsí mě k zbláznění.
Na obrazech tu visí všichni, které já mám ráda.
Promiň, vábivá siréno, tvá zpráva do hlasové schránky padá.
Už dobrodružství užila jsem, další třeba není.
Mám strach risknout to a přijmout tvoje pozvání.
Tam, kde to neznám!
Tam, kde to neznám.
Tam, kde to neznám!
Co vlastně chceš? Pročpak nedáš mi spát?
Musím se soustředit, nechci chybu udělat.
Třeba je tam někdo, komu se podobám.
Kdo ví, že jinde jsem, než teď být mám?
Každý den víc cítím, jak síla má roste.
Víš, že je něco uvnitř mě, co touží jít prostě...
Tam, kde to neznám.
Tam, kde to neznám!
Jsi tam někde? Poznáváš mě?
Tak cítíš mě? Ukaž se mi!
Kampak to mizíš? Proč mě opouštíš?
Proč sledovat tě mám?
Tam, kde to neznám.
Vzduch, oheň, voda, země.
Kam se poděla voda?
Vzduch řádí, není oheň, zmizela voda.
Další bude země! Musíme pryč!
To bude v pořádku! Běžte na útesy!
- Odfoukne mě to! - Držím tě!
Ano, všichni jsou bezpečí.
Vezměte si přikrývku.
- Olafe, zvládáš je? - Jasně.
V takové situaci je třeba děcka zabavit.
Tomu nerozumím.
K tobě někdo promlouvá a ty nic neřekneš?
Dělala by sis starosti.
Slíbily jsme si, že si budeme všechno říkat!
Pověz mi, co se děje!
Probudila jsem duchy kouzelného lesa.
Tak to jsem nečekala.
Moment! Ten kouzelný les?
Co nás před ním varoval táta?
- Ano. - Ale proč?
Kvůli tomu hlasu.
Vím, jak to zní.
Ale myslím, že ten hlas je hodný.
Myslíš?
- Podívej se na naše království! - Vím, ale to mi říká moje magie.
Já to tak cítím.
Tak jo.
Co přijde teď?
Trollové?
Kristoffe, chyběls nám!
- Pabbie! - S vámi dvěma se troll nenudí.
Snad jsi připravena čelit následkům, Elso.
Rozzlobeným magickým bytostem dokáže čelit jen málokdo.
Proč se pořád zlobí?
Co s tím má společného Arendelle?
Uvidíme, co uvidíme.
Minulost není taková, jak se zdá.
Nespravedlnost si žádá nápravu.
Arendelle je v nebezpečí.
Musíš odhalit pravdu.
Jinak...
nevidím žádnou budoucnost.
Žádnou?
V takovýchto časech
se musíme zachovat správně.
Správné by bylo...
kdybych šla do lesa a našla ten hlas.
Kristoffe, půjčíš mi povoz? A Svena?
- To se mi moc nelíbí. - Sama tam nepůjdeš.
Anno, na rozdíl od tebe mám magii.
Slezla jsem Severní horu, umrzla a zachránila tě před svým šamstrem!
Bez magie! Takže jedu.
- Taky, budu řídit. - Já vezmu sváču!
Postarám se o vaše poddané.
Než se vrátíme, ať zůstanou mimo město.
- Zajisté. - Oznámím to.
Anno, mám o ni obavy.
Vždycky jsme se báli, že Elsa je pro náš svět příliš mocná.
Teď musíme doufat, aby to stačilo.
Nedovolím, abys se jí něco stalo.
Dáme kvíz! Začnu!
Víte, že voda má paměť? Mnozí o tom pochybují, ale...
Víte, že do chlapů šestkrát častěji uhodí blesk?
Že gorily říhají, když se mají dobře?
Že za den milionkrát mrkneme?
Že vombati kadí krychličky?
Víš, že z nedostatku spánku se můžeš zbláznit?
- To si vymýšlíš. - Vůbec ne! - Je to pravda!
A všichni souhlasíte.
Jak se vrátíme, zjistím si to.
Oba už spí.
Takže... co budeme dělat?
Svene? Ať to s námi nehází.
Anno?
Anno, pamatuješ na naši první výpravu?
Jak jsem ti řekl, že jenom cvok si bere jednodenní známost?
Zadrž! Cvok?
To jsi neříkal! Ty mě máš za cvoka?
Ale říkal.
Bylas...
samozřejmě normální.
Jen trochu naivní.
Vlastně ne. Spíš nezkušená v lásce.
Jako já.
A když jsi v tom nová, můžeš se splést.
Takže pro tebe nejsem ta pravá?
Vůbec ne! Nepřekrucuj to.
Jsi ta pravá a nejsi blázen...
Kristoffe, mlč!
- Dobrý nápad. - Zase slyším ten hlas.
Vážně?
Olafe, vzbuď se!
Páni!
Co to...?
Téda!
Slib mi, že do toho jdeme společně.
Slibuji.
Neboj se.
Víte, že kouzelný les je místem transformace?
Sice nevím, co to znamená,
ale nemůžu se dočkat, co pro nás má přichystáno.
- Co je to? - Tlačí nás to!
Ne tak rychle!
Co to bylo?
Ne. Ne. Ne!
A jsme tu uvěznění. Kdo by to byl čekal?
Les vypadá překrásně.
Přehrada. Pořád stojí.
Byla v Pratrollově vizi. Ale proč?
Nemám zdání. Ale je v dobrém stavu.
- Ještě že tak. - Proč?
Kdyby se protrhla, přílivová vlna by smetla celý fjord.
Všechno? Ale Arendelle leží v ústí fjordu!
Nic se mu nestane, Anno.
Pojď ke mně.
Víš, za jiných okolností, by tohle byla...
parádní romantika. Co říkáš?
Za jiných okolností? Jako s někým jiným?
Vůbec ne! Myslím tím...
- Kdybychom to nezvládli... - Tak počkej!
- Myslíš, že to nezvládneme? - Ne.
Teda, ne! Určitě to zvládneme!
Sice to bude složité...
Co chci říct... Kdybychom umřeli...
- My tady umřeme? - Ale ne!
- Každý někdy umře. - Kde je Elsa? Pustím z ní oči...
- Elso? - Nikdo nežije věčně!
Nemusíš nic říkat.
Elso! Tady tě mám.
- Jsi v pořádku? - Nic mi není.
Kde je Olaf?
Anno?
Elso! Svene!
Samanto?
Vždyť ani žádnou Samantu neznám!
To je normální.
Co to bylo?
Samanto?
Jednou to pochopím, až budu starší.
Všechno bude dávat smysl hned.
Jednou budu dospělý
a samozřejmě moudřejší.
Pak zjistím, že takový je normální svět.
Na to, co mi hlavou vrtá, odpovím si.
Proč jsme v lese, kde vládnou temné síly?
Za pár let mi to smysl dá,
tohle je jen dětský strach.
Co tě nezabije, to tě posílí.
Pardon, už mizím.
Když rosteš, tak musíš
objevovat v světě co se dá.
Když se s tím poperu,
pak pocítím bezpečí.
I když na mě bude zírat
ta nejstrašnější obluda.
Nakonec vše pochopím, až zmoudřím.
Tak se vůbec není čeho bát.
Nemůžu se dočkat až
budu mít ten správný věk.
Když jsi starší,
pak vše musí smysl dát.
To je pohoda.
Olafe!
Čau, parto! Seznamte se s duchem větru.
S dovolením!
Budu blinkat!
Podal bych ti sáček, ale netuším, kde mám ručičky!
Hele, nech toho!
Elso!
Pusť ji!
Anno, buď opatrná!
Má moji sestru!
Princi Agnarre!
Za Arendelle.
Pozor!
Otče!
- Jsi v pořádku? - Nic mi není.
Tušíš, co to je?
To budou okamžiky zachycené v čase.
- Olafe, co jsi to onehdá říkal? - Já?
Že technologický pokrok bude naše spása i zkáza?
- Tohle nemyslím. To o... - To o okurkách?
- To o vodě. - A jó, voda má vlastní paměť.
Voda, co máme v sobě,
předtím prošla aspoň čtyřmi osobami či zvířaty.
A všechno si pamatuje.
Větřík je zpátky!
Ty nezbedo!
Budu ti říkat Větrník.
Padej!
Ahoj, ty jsi ale zvědavý.
Už máš lepší náladu?
Táta.
To je táta!
- Ta dívka... - Ho zachraňuje.
Je Northuldra.
- Co je to? - Olafe, jdi za mě.
- Co s tím budeš dělat? - Nevím.
Odlož tu zbraň.
- A vy odložte své. - Vojáci Arendellu?
- Vyhrožujete mým lidem, poručíku? - Zase mi dýcháš na krk, Jeleno?
Proč je mi ten voják povědomý?
- Poručíku! - Vemte jí ten meč!
To byla magie!
- Vidělas to? - Samozřejmě.
To byl mrazivý pozdrav.
To jsou tu celou dobu uvěznění?
- A co teď? - Nechte to na mně.
Ahoj, jsem Olaf.
Pardon, v šatech se cítím hrozně nesvůj.
Asi se ptáte, kdo jsme a co tu chceme?
Je to prosté.
Začalo to dvěma sestrami.
Jedna s magií narozena, druhá o magii ochuzena.
Obě zbožňují sněhuláky.
Anno, zpomal!
Plesk!
Mami, tati! Pomoc!
Prásk! Brány se zavírají!
Sestry jsou rozděleny!
Aspoň mají rodiče.
O rodiče přišly.
Ahoj, jsem Anna a vezmu si tě.
Else bouchnou saze! Všude je samý led!
Zdrhejte!
Magie mi proudí ve vločkách!
Žiju!
Ledový zámek pro jednoho!
Anno, odejdi!
- Mé srdce! - Můj ty smutku!
Zachrání tě jen opravdová láska.
Zde je polibek z pravé lásky.
Nechci tě! Jo, jsem padouch!
Cože?
A Anna se mění v ledovou sochu.
Zakletá navždy.
Chudinka!
Pak roztaje!
A Elsa probudila duchy lesa, vyhnali nás z království,
musíme odtajnit minulost, ale nemáme šajnu jak.
Ještěže Elsa slyší hlasy. Tak jsme tu.
Otázečky?
Řekl bych, že to pochopili.
- Skutečně jste královna Arendellu? - Jsem.
Proč by příroda požehnala magií někoho z Arendellu?
Aby vyvážila činy vašich lidí?
Mí lidé se ničím neprovinili. Nezaútočili jsme první.
Pravda vyjde najevo.
Zdravím. Pardon, co to děláte?
Už to mám!
Poručík Mattias! Druhý obraz v knihovně nalevo.
Dělal jste otci čestnou stráž.
Agnarr.
Co se přihodilo vašim rodičům?
Jejich loď se před šesti lety potopila v Jižním oceánu.
- Po tváři jste celé po něm. - Opravdu?
Vojáci, možná už máme svá léta, ale pořád jsme silní.
A hrdě sloužíme Arendellu.
Prosím, zadržte.
Někdo mě sem povolal.
Kdybych ho našla,
možná bych mohla pomoci lesu.
Věřte mi, jenom chci pomoct.
Věříme pouze přírodě.
Když promluví...
my nasloucháme.
To pochopím, až budu starší.
Duch ohně!
- Všichni zpátky! - K řece!
Naši sobi! Uhoří!
Svene jdeme! Postaráme se o ně!
Elso! Uteč odtamtud!
To ne!
Elso!
Brácho, to zvládneme.
Anno!
- Dostaň ji do bezpečí! - Elso!
Všichni se na nás dívají, že ano?
Neměl bys nějakou radu?
Ne?
Měla bych vědět, co to znamená?
Taky to slyšíš?
Někdo nás volá. Kdo je to?
Co uděláme?
Dobrá tedy. Půjdeme na sever.
Elso!
- Jsi celá? - Anno, cos to prováděla?
Mohlas umřít! Nemůžeš za mnou do ohně!
Jestli do něj nemám chodit, tak do něj ty přestaň skákat!
Jsi strašně zbrklá, Elso.
Omlouvám se. Ty jsi v pořádku?
Už mi bylo lépe.
Vím, co potřebuješ.
Odkud máš ten šál?
To je northuldrský šál.
- Jakže? - Patří jedné z našich nejstarších rodin.
Byl naší maminky.
Elso.
Teď už to vidím. Je to naše matka.
To ona tehdy zachránila tátovi život.
Naše matka byla jednou z vás.
Jsme Northuldrové.
Jsme lidé slunce.
Slibuji vám,
že zbavím lesa kletby a obnovím Arendelle.
Elso, to není žádná maličkost.
Les bez kletby... Páni!
To víš...
Ti, co se tu narodili, ani neviděli modrou oblohu.
- To chápu. - Jsem Ryder. - Kristoff.
Zase jsem slyšela ten hlas.
- Musíme zamířit na sever. - Ale tam se v noci toulají obři.
Vyrazíte ráno.
- Jmenuji se Honeymaren. - Uděláme, co bude v naší moci.
Hele, jak zvládáte stále složitější myšlenkové pochody,
které přichází s dospíváním?
No to je paráda!
Je příjemné mladé něčemu naučit.
Budoucnost vypadá růžově.
Ne, ne, ne! Nepapej to. Nevíš, do čeho jsme šláp.
Nikdy není vhodná chvíle. Nebo to domotám.
Tak to máš štěstí. O ženách sice nic nevím,
ale máme ten nejparádnější způsob, jak je požádat o ruku.
- Když hned začneme, do rána to stihneme. - Jo?
A to nejlepší na konec. Bude u toho spousta sobů.
A doma, Halima pořád bydlí u Hudsonů?
- Pořád. - Vážně? A je vdaná?
Zvláštní, proč mi to neudělalo radost?
Po čem jiném se vám stýská?
Po otci. Umřel ještě před těmito událostmi.
Byl to skvělý chlap.
V Arendellelu jsme se měli dobře. A učil mě, ať si toho vážím.
„Vždy buď připraven!“
„Nikdy nevíš, co se zítra stane.“
A co dělat v takovém případě?
Nevzdat se a postavit se tomu čelem.
A...
Zachovat se správně?
Ano, přesně tak.
Ráda by ti něco ukázala.
Mohu?
Znáš vzduch, oheň, vodu a zemi.
- Jistě. - Ale existuje pátý element.
Most, který nás spojuje s magií přírody.
Další duch?
Někteří přísahají, že ho zaslechli v den, kdy les padl.
Otec ho slyšel. Myslíš, že to on mě volá?
Možná.
To ví jen Ahtohallan.
Ahtohallan.
Do jejích hlasů se ponoříš,
jen pozor, ať se neutopíš.
Proč ukolébavky vždycky před něčím varují?
Taky se tomu divím.
Obři.
Co dělají tady?
Schovej se!
Přicházejí!
A proto si s ohněm nehrajeme.
Ty jsi tak roztomilý, na tebe se nemůžu zlobit!
Že jsi nechtěla jít za nimi?
Mohla bych je zkusit udobřit.
Taky by tě mohli hned zašlápnout.
Pamatuj. Musíme najít ten hlas,
zjistit pravdu a vrátit se domů.
- Tak to bylo těsné. - To bylo.
Obři o mně ví.
Mohli by se vrátit. Nechci opět všechny ohrozit.
A Anno, máš pravdu. Musíte najít ten hlas.
- Odcházíme. - Jasně... Jenom...
Počkat. Kde je Kristoff se Svenem?
Ti šli někam s Ryderem a ostatními soby.
Jsou pryč?
- Jen tak? - Kdo se v těch chlapech má vyznat?
Je normální, že mi to přijde praštěné?
Naprosto.
- Všichni vědí, co mají dělat? - Jasně! - Já mám trému.
- Přeju ti to. - Taky si s nima povídáš?
- Jasně. - Taky víš, o čem přemýšlejí?
Jo. Pak to akorát stačí říct.
Stačí to akorát říct.
Už je tady!
Princezno Anno Arendellská.
Ty moje temperametní, nebojácná, holka pihovatá.
Vezmeš si mě za muže?
Ne.
Princezna odešla s královnou.
Počkat. Cože?
Nemá cenu jít za nimi. Jsou dávno pryč.
- Už to nemá cenu? - Přesně tak.
Odcházíme na západ, na Lišejníková luka.
Můžeš jít s námi.
Hele...
- Mrzí mě to. - To nic.
Tak já půjdu balit.
- Jdeš taky? - Potkáme se tam.
- Víš kudy? - Jasně, cestu znám.
Sobi jsou lepší než lidi.
Že, Svene, pravdu mám?
Co cítíš dál ciť,
za svoje city se nestyď.
No tak, Kristoffe.
Tak už se odvaž.
Zase jsi pryč,
jdeš jinou cestou než-li já.
Stojím opodál,
přemýšlím, zda vůbec hledat tě mám.
Muselas jít.
A jasně, je to fajn.
Možná, že už zítra tě potkám.
Takhle se cítí ten, koho láska osloví.
Já stal jsem se jediným,
kdo tvoje srdce loví.
Když se otočím, už vím, v lese ztratil jsem se.
Sever je jih, vpravo je vlevo,
vzhůru nohama je svět.
Jsi domovem mým jediným,
já v lese ztratil jsem se.
Nevím jakou teď cestou jdeš ty.
Ztratil jsem se.
Odteď už
jediná otázka smysl má.
Já nikdy nemyslel jsem, že je tak zásadní.
Kdože jsem?
Nejsem tvůj kluk?
Kdeže jsem, když my nejsme spolu?
Navždycky!
Teď už vím, jsi sever můj,
když v lese ztratil jsem se.
Svět otočil se, den je noc,
když nejsi tu.
Ty jsi můj ukazatel,
tak v lese ztratil jsem se.
Toužím jen znát, zda zájem máš.
Dočkám se?
Znamení?
Je osud náš,
- že jsi jen má. - Má!
Jinak jsem ztracený v lese.
Ztracený v lese.
Ztracený.
V lese ztratil jsem se.
Olafe? Co kdyby volal jen jeden z vás?
Souhlas, trošku jí to ujíždí.
A hele, Větrník je zpátky.
Co to je?
- Jak je to možné? - Co je to?
Loď našich rodičů.
Ale nejsme přece v Jižním oceánu.
Ne, to nejsme.
Co jejich loď dělá tady?
Jak je to možné?
Muselo ji vyplavit Temné moře.
Proč by se vydávali na Temné moře?
To netuším.
Jak loď proplula mlhou?
Povedlo se to akorát nám.
Pokud tedy nebyla prázdná.
Něco tu musí být.
Prohledejte to tu!
Každá naše loď má vodotěsnou přihrádku.
To je chytré.
Proč ale neudělali vodotěsnou celou loď?
Tady!
Co je to za jazyk?
Netuším. Ale koukni, tohle je matčino písmo.
Konec doby ledové, nalezená řeka opět ztracena.
Zřídlo magie.
Elsino zřídlo?
Je tu mapa.
Putovali na sever.
Chtěli přes Temné moře do...
Ahtohallan.
- Ona skutečně existuje? - Ahto...? - Ahtohallan.
Kouzelná řeka, která zodpoví všechny otázky o minulosti.
Což podporuje mou teorii o paměti vody.
Voda si pamatuje.
Elso?
Chci vědět, co se jim stalo.
- Ahtohallan je zdroj její magie. - Poplujeme dál.
- Pro Elsu... - Vlny jsou moc vysoké!
Iduno!
Elso!
Copak ti je?
Za to můžu já. Hledali odpovědi kvůli mně.
Nejsi zodpovědná za jejich rozhodnutí, Elso.
Ale za jejich smrt ano.
Stůj! Nech toho.
Jelena se divila, proč by duchové
obdarovali Arendellskou královnu magií?
Protože máma zachránila tátu.
Zachránila nepřítele.
Za svůj dobrý skutek dostala tebe.
- Jsi dar. - Ale co mám dělat?
Jestli někdo dokáže napravit křivdy,
zachránit Arendelle a osvobodit les, tak jedině ty.
Věřím ti, Elso.
Ty to dokážeš.
Honeymaren mluvila o pátém elementu.
Mostu, který nás spojuje s magií přírody.
- Pátý duch? - To on mě volá.
Od řeky Ahtohallan.
Tam najdeme všechny odpovědi na minulost.
Takže půjdeme k Ahtohallan.
My ne, jen já.
- Cože? - Temné moře je příliš nebezpečné.
To ne, zvládneme to spolu!
Víš, jak se to zpívá v písničce. Pozor, ať se neutopíš!
Kdo ti pak pomůže?
Říkalas, že mi věříš. Že tohle je můj úkol.
A nechci ti v tom bránit.
Nechci tě omezovat!
Ale nechci, abys umřela,
jenom abys vyhověla všem ostatním.
Prosím, nechoď tam sama! Dovol mi ti pomoct.
Elso, nechci tě ztratit.
Taky tě nechci ztratit, Anno.
Přidej se.
Počkej! Co to děláš?
Elso!
Ne! Ne! Olafe, pomoz mi brzdit!
Podej mi ruku!
Drž se!
To snad ne!
Anno, asi tě to překvapí, ale cítím jisté podráždění.
Jsem naštvaná, Olafe!
Slíbila, že se nerozdělíme!
Jo!
Ale myslel jsem tím, že ta zlost bublá ve mně.
Počkat. Ty se zlobíš?
Asi?
Elsa mě taky poslala pryč.
Ani se nerozloučila.
A máš právo se na ni hodně zlobit.
Tys říkala, že některé věci se nemění,
ale mně přijde, že se mění všechno.
To chápu. Ale koukni.
Já jsem pořád tady, držím tě za ruku.
To máš pravdu.
Hned je mi líp, umíš dobře naslouchat-
Nezacpávej mi pusu, to se nedělá!
Pšt! Koukej!
Obři jsou vážně obří!
Olafe, drž se.
Prosím, neječ!
Mám ho!
Díky. Kde jsme se to ocitli?
V díře. V pasti.
Tak černě bych to neviděl.
Aspoň bude sranda.
Pokud tu tedy nezůstane trčet na věky.
Ty umřeš hlady a já se unudím k smrti.
Pozitivní ale je, že Elsa na tom hůř už být nemůže.
No jistě.
Ledovce jsou vlastně řeky ledu.
Ahtohallan zamrznula.
Slyším tě. A už k tobě mířím.
Chvěji se každým kouskem těla,
ne však zimou.
Tenhle pocit znám.
Jako sen, kterého se dotknout můžu,
ne však obejmout.
Cítím tě tam.
Jako přítele, kterého roky znám.
Už přijíždím.
A jak doma se cítím.
Já byla vždy pevností
s ledovým tajemstvím.
Ty máš tajemství též,
nemusíš se skrývat s ním.
Ukaž se.
Umírám touhou tě znát.
Ukaž se.
Tvůj je tah.
Jsi ten na koho čekám
život celý?
Ukaž se!
Nenech mě na pochybách.
Nikdy jsem si nebyla tak jistá.
Já stále rozpolcená byla.
Jsem tu a má to důvod.
Je to důvod, proč jsem se narodila?
Já vždycky byla jiná,
pro mě pravidla neplatila.
Nastal ten den?
Jsi způsobem
jak zjistit bych to měla?
Ukaž se!
Už dál se netřesu.
Jsem tady, došla jsem až sem.
Jsi odpověď, na kterou jsem čekala
celý život.
Ukaž se!
Už abych tě poznala.
Pojď ke mně blíž.
Ukaž svou líc.
Ať nečekám
ani o chvilku víc.
Tak pojď ke mně blíž.
Ukaž svou líc.
Ať nečekám
ani o chvilku víc.
Tam, kde severák
moře čeří.
Teče řeka, co vzpomínky střeží.
Matko.
Vrať se malá domů v cukuletu.
Už jsem tu!
Ukaž se!
Uchop svoji sílu.
Změníš se.
A budeš někdo jiný.
Ty jsi ta, na kterou se čeká.
- Celý život můj, - Celý život tvůj.
Ukaž se!
Ahoj, jsem Olaf a mám rád vřelá objetí.
Jsi boží, Olafe!
Já jsem svá, to chci dokázat všem...
Jsem jako kohout s tváří opice.
Nekoukala jsem na cestu. Nic mi není. Opravdu.
Princ Hans z Jižních ostrovů.
Miluji tě.
Musím ti říct o své minulosti. A odkud pocházím.
Poslouchám.
Iduno?
- Vaše milosti, copak to čtete? - Jednu knížku.
Králi Runarde, tomu nerozumím.
Dědečku?
- Arendellská garda nás doprovodí. - Vždyť pro to není důvod.
Používají magii. Takže se jim nikdy nedá věřit.
Dědečku?
Magie dává lidem moc.
Ještě si pak vezmou do hlavy, že si mohou dovolit odporovat králi.
Magie taková není.
To z tebe mluví strach. To strach zasévá sémě zrady.
Přehrada jejich zemi oslabí, pak za mnou přijdou s prosíkem.
pro tebe a poselství.
Do jejích hlasů se ponoříš,
jen pozor, ať se neutopíš.
Přijdou na oslavu.
Pak budeme znát jejich počty a jejich sílu.
Taktéž vás srdečně vítáme.
Vítejte, sousedé, přátelé.
Králi Runarde, přehrada ubližuje lesu.
- Odřízne sever... - Probereme to jinde.
Co si pohovořit nad šálkem čaje?
Ne!
Anno!
Kterým ponurý tunelem se vydáme?
Přehrada jejich zemi oslabí, pak za mnou přijdou s prosíkem.
Králi Runarde, přehrada ubližuje lesu!
Elsa našla odpověď.
- Jakou? - Pravdu o minulosti.
To je můj dědeček.
Útočí na vůdce Northuldrů.
Který ani nemá zbraň.
Přehrada nebyla žádný mírový dar.
Byla to lest.
Ale to odporuje všem zásadám Arendellu.
To ano.
Už vím, jak zachráníme les. Co musíme udělat.
Jak vše napravit.
Proč to říkáš tak smutně?
- Musíme rozbít přehradu. - Ale to spláchne Arendelle!
Proto všechny vyhnali pryč.
Aby je uchránili od toho, co se musí stát.
Jak ti je?
Teď bych opravdu potřebovala rozveselit.
Rozveselit?
Želvy můžou dýchat zadkem.
A... vidím cestu ven.
Věděla jsem, že je na tebe spoleh.
Olafe, jdeme.
Elsa se už určitě vrací, potkáme se s ní...
Olafe?
Co je to?
- Jsi v pořádku? - To pouštím vločky?
Ne, to není ono.
Já se ztrácím.
Magie ve mně slábne.
Jak to?
Podle mě Elsa není v pořádku.
Myslím, že tentokrát toho na ni bylo příliš.
Ne.
Anno, je mi to líto.
Budeš to muset zvládnout sama.
- Chápeš? - Pojď ke mně.
Držím tě.
To je příjemné.
Hele, Anno.
- Přišel jsem na věc, co tu bude pořád. - A copak?
Láska.
Vřelá objetí?
Mám rád vřelá objetí.
Mám tě ráda.
Olafe. Elso.
Co si počnu?
Už jsem zažila zoufalství.
Ale tohle?
Tohle je studené, smutné, prázdné.
Můj život skončil.
Světlo vyhaslo.
Vítej, temnoto.
Ukonči mé trápení.
Vždycky s tebou byla jsem.
Ale tam, kde teď jsi, za tebou nemohu.
Ten žal...
Drtí mě silou děsivou.
Jen tichý hlásek
ke mně promlouvá.
Jsi ztracená.
Zanech všech nadějí.
Musíš jít dál, vzdor trápení.
A zachovej se správně.
Může ta noc skončit? Přijít nový den?
Co já vím, zda neblouzním, co je jen sen?
Už ani nevím, kudy kam.
To ty jsi byla mou Severkou.
Jak se vzchopit a jít dál?
Najít tu vůli, překonat žal?
A udělat, co je správné?
Vykročit.
První krok.
Na nic víc
sílu já nemám.
Takhle je to správně.
Na budoucnost nemyslet.
Ten zármutek zadržet.
Ale nádech, doušek lok...
A pak krok...
Toť pokrok...
Ten je v moci mé.
Nocí já proklopýtám,
světlo rána pak uvítám.
A zachovám se správně.
A s úsvitem
pak přijde čas.
Prozření, že osud mění
a nic není napořád.
Pak já na svou čest,
pro spravedlivou věc
se zachovám
správně
dnes.
Budíček!
Vstávat!
Tak se mi to líbí.
Chyťte si mě!
Jsem tady!
Výborně, hezky za mnou!
Za mnou!
To by šlo. Tudy!
Co?
To ne! Vede je k přehradě!
- Kristoffe! - Už tě mám.
- Kam míříme? - K přehradě.
- Rozkaz. - Díky!
- Postrč mě! - My to objedeme!
- Poručíku Mathiasi. - Vaše výsosti.
- Co to děláte? - Přehrada musí být zničena.
Jenom tak zvedneme mlhu a zachráníme les.
Musíme bránit Arendelle za každou cenu.
Dokud tohle nenapravíme, Arendelle nemá žádnou budoucnost.
Král Runard všechny podvedl.
Jak to víte?
Mou sestru tohle zjištění stálo život.
Prosím. Než přijde o život někdo další.
Pozor!
Zničte přehradu! Tak dělejte!
Ať šutry letí!
To je ono.
Mám ji!
Držte se!
Omlouvám se, že jsem odešla.
Jen jsem ji chtěla chránit.
Já vím, chápu to.
Naše láska něco vydrží.
Koukni na tu oblohu!
Neuvědomil jsem si, jak je vlastně obrovská.
Třicet čtyři let.
Pět měsíců.
A dvacet tři dnů.
Jsi skutečná?
Anno.
- Mysla jsem, že jsem o tebe přišla! - Přišla?
Zachránila jsi mě.
- Opět. - Vážně?
A Anno? Arendelle pořád stojí.
Opravdu?
Duchové se shodli,
že ty jsi budoucnost Arendellu.
Já?
Udělalas, co bylo správné. Pro všechny.
Našla jsi pátého ducha?
To jsi ty!
- Ty jsi ten most. - Most má naštěstí dvě strany.
Matka měla dvě dcery.
Zvládly jsme to spolu.
A budeme společně pokračovat.
Společně.
Elso! Nic ti není!
Vypadáš jinak.
- Nový účes? - Něco takového.
Anno, musím ti položit otázku.
Dobře.
Postavíme sněhuláka?
Cože?
Ještěže si voda pamatuje.
Anna! Elsa!
Kristoff a Sven!
Vrátili jste se!
Zbožňuju šťastné konce.
Teda je konec?
Nebo budou tahle smrtelná nebezpečí hrozit častěji?
Ne. Tímhle to skončilo.
Vlastně je tu ještě jedna věc.
Anno,
jsi ta nejúžasnější osoba, co znám.
Miluji tě z celého srdce.
Vezmeš si mě?
Ano!
- Arendelle je v pořádku. - Opravdu?
Ahtohallan je nádherná.
Ahojky.
Víš, ty sem patříš.
Přísahala jsem, že budu mít na srdci dobro Arendellu.
Naštěstí vím přesně, co mám udělat.
Pořád netuším, co přesně ta transformace znamená,
ale mám pocit, že ten les nás všechny změnil.
Její Veličenstvo
královna Anna Arendellská.
Svene, sluší ti to.
Božínku, Olafe!
K vašim službám.
- Nápodobně. - Vaše Veličenstvo.
Kristoffe!
To jste se takhle vyšňořili kvůli mně?
S tím přišel Sven.
Jednu hodinu. Déle v tom nevydržíme.
To nevadí.
V kožešinách se mi líbíš víc.
Vy to vydržíte hodinu? To se nedá!
Co neuděláme pro lásku.
Cože je to za kouzlo?
- Fotografie. - Fotografie.
Sluší nám to.
- Halimo, generále Mattiasi. - Vaše Veličenstvo.
Hned budu zpátky. Zatím ti musí stačit tohle.
- Jak mi to šlo? - Parádně.
Naše země a naši lidé.
Spojeni láskou.
Ahoj, Větrníku, líbí se?
Můžu tě obtěžovat?
Mám tu vzkaz pro sestru.
Děkuji.
V pátek hrajeme Šarádu, nezpozdi se.
A neboj, Arandalle pořád stojí.
Ochraňuj les.
Mám tě ráda.
Taky tě mám ráda, sestřičko.
Větrníku, jedeme se projet. Přidáš se?
Můžeme?
Přeložili Blacklanner a Helik79
Ukaž se!
Dělej!
Elso, buď sama sebou!
Neboj, mami.
Elsa je pryč.
Olaf je pryč.
Anna smutní.
Pak se stala fůra věcí, to je fuk,
hlavně že voda má paměť.
A proto...
Žiju!
A vy taky.
My žijeme!
To bylo napínavé!