uvádí
Slečno, promiňte...
Děvčata...
- Promiňte, děvčata... - Ticho!
Madam, promiňte...
Chlapče...
Hej, hej!
- Je tu Peterova rodina, blázinec. - Trish letí do Montrealu.
Do Montrealu? No jo, má tam rodinu.
Kdy odjíždíte?
Už máš sbaleno, viď?
Mami, strejda Frank mi zakázal film. A bráchům to dovolil!
- Proč zrovna mě? - Kevine, telefonuju.
Kdy se vracíte?
Opravdu?
Ten film není s hvězdičkou. Strejda je pěknej otrapa.
Kevine, když ti to strýček Frank nedovolil, tak je to nevhodné.
Ne, psa jsme dali do útulku. Běž, Kevine!
Tak netelefonuj a bav se se mnou!
- Hrůza. - Nenapadlo tě koupit mi adaptér?
Neměla jsem čas.
- A jak se budu ve Francii holit? - Nech si bradku.
- Tati, všechno mi zakazujou. - Tak si ulož mašinky do krabice.
- Leslie si na jedné zvrtla nohu. - Zase si hrál v garáži s letlampou.
- Copak jsme o tom nemluvili? - Máš strach, že chytne barák?
Určitě ne. Dělal jsem ozdoby z rybářskejch háčků.
- Z nových? - Na starejch jsou zaschlí červi.
- Petere! - Pojď se mnou, Kevine.
- Mají vaši kluci nějakej adaptér? - Jo. Tady ho máš.
Ty jsi ale váha! Pojď si zabalit kufřík.
Mám si zabalit kufřík?
- Hledám šampón. -Nebydlím tu. - Plnej barák lidí a žádnej šampón.
- Jsou tu páni rodiče? - Nejsou moji.
- Objednala jsi pizzu? - Buzz.
Promiňte, jsou tu rodiče?
Já mám rodiče v Paříži.
- Ahoj. -Ahoj. - Jsou doma rodiče? -Ano.
- Bydlí tady? - Ne.
Proč by měli! Samé děti, žádní rodiče. To je snad sirotčinec!
Neumím si sbalit kufr.
- Nikdy jsem to nedělal. - Blbe!
- To už mi řekla Megan. - Co jsem řekla?
- Že je blb. - Naštval mě s tím kufříkem.
Měla jsem mu potřást rukou a oznámit, že je idiot?
- Nejsem idiot! - Jsi absolutně neschopnej!
- Kevine, má pravdu. - Nezlob se, brácho. Jsem malej.
Nevím, jak se balí kufry.
- Máš sbaleno, Jeffe? - Nestarej se, Linnie.
- A co si mám sbalit? - Buzz ti poradí. Toaletní papír.
Co si děláš starosti? Máma ti to zapakuje.
- Francouzi o vás říkají "nešikové". - Cože?
Pozor, bomba!
Dneska spíš na lehátku s Fullerem. Když bude pít, počůrá se.
Je to tu přecpaný lidma! Je mi z toho zle!
Až vyrostu, ožením se a budu bydlet sám. Slyšíte?
Já budu sám!
Kdo bude krmit pavouka, až budeme pryč?
Sežral talíř střívek. To mu chvíli vystačí.
Je pravda, že si francouzský buchty neholej podpaží?
Některý ne.
- A co nudipláže? - V zimě nefungujou.
- Buzzi? - Neumíš klepat?
Nech mě tu spát. Nechci spát na lehátku s Fullerem.
Počůrá se, jestli něco vypil.
Já tě do svýho pokoje nepustím. Za žádnou cenu.
Pojď se kouknout, dědek Marley.
Kdo je to?
Slyšel jsi o zabijákovi ze South Bendu?
- Ne. - Tak to je on.
Vyvraždil celou rodinu a polovinu ulice.
Lopatou na sníh.
Dodneška se tu v okolí schovává.
- Tak proč ho nezavřou? - Nemají dost důkazů.
Nikdy nenašli těla. Přitom všichni vědí, že to udělal.
Teď se blíží období, kdy zas někoho zavraždí.
Co teď dělá?
Každou noc bloumá venku.
A sype na chodníky sůl.
Třeba už si dá pokoj.
Ani nápad.
Vidíš tu bednu se solí?
Tam ukládá oběti.
Sůl z těch těl udělá mumie.
- No ne! - Mumie...
Bacha!
Jak se máte, děti?
Někam jedete, co?
Jedete na prázdniny? Kdy vyrážíte?
Slyšíte mě? Jedete na výlet?
Kam to bude, děcka?
Dostanu 122,50.
- Já tu nebydlím. - Vánoční gratulant?
- Dá se to tak říct. - Pizza!
- Dělá to 122,50. - Bratr to zařídí.
Poslyšte...
- Dobrý den. - Dobrý den, jste pan McCallister?
- McCallister, co tu bydlí? - Jo.
- Někdo mi tu dluží 122,50. - Můžeme si promluvit?
- Chcete mě snad zavřít? - Ne...
Jsou Vánoce a to bývá hodně vloupaček. Tak provádíme kontroly.
Máme automatiku na světla a bezpečnostní zámky.
- Nedáte si vánoční koktejl? - Jdeme, tati, dáme si pizzu.
- Pizza! - Kdy vlastně odjíždíte?
Vem si ubrousek a nalej si pití.
Mami, Santa Claus musí taky projít celnicí?
- Kdy půjdeme spát? - Brzy, vyrážíme v 8 hodin.
Pijte to mléko, chci se ho zbavit.
Nech toho!
Ten mladík s pizzou chce 122,50.
- Za pizzu? - 10 porcí krát 12.
- Vybral jsi peníze, tak zaplať. - Mám jen cestovní šeky.
Nech to Franku, my máme.
Co když ty šeky ve Francii neplatí?
Dá mi někdo kousek sýrové?
Jistě, ale to ji někdo musí vydávit.
Pizza je v tahu.
Fullere, s tou Pepsi pomalu!
Kevine, podej talíř!
Co to vyvádíš?
Opatrně.
Mami!
Zlatíčko, pojď sem.
Jsi v pořádku?
Co se to s tebou děje?
On začal. Snědl naschvál mou sýrovou pizzu!
Koukni se, cos provedl, otrapo!
- Kevine, okamžitě nahoru! - Proč?
Jsi jako zimnice.
- Drž hubu! - Kevine, nahoru!
- Řekni dobrou noc, Kevine. - Dobrou noc, Kevine!
Proč mě táhneš jako kus hadru?
Omlouvám se, normálně tu není tolik dětí,
švagr je ráno přivezl z Ohia...
- Tady to je. - Proč jste nepřivezl víc sýrový?
- Děkuju, pěkný svátky. - Díky.
Rodinná sešlost?
Manželův bratr žije v Paříži.
Protože se mu stýská, pozval nás všechny na Vánoce.
- Takže jedete do Paříže? - Letíme zítra ráno.
Senzace.
Promiňte, musím ho odvést nahoru. Hned tu budu.
Nespěchejte, už jsem jednal s panem manželem.
O dům se nebojte. Je v dobrých rukách.
Je tu 15 lidí a jen ty děláš potíže.
- Jsem nespravedlivě potrestanej! - Chováš se nemožně.
- Tak nahoru! - Jsme nahoře, nevidíš?
- Až na půdu? - Jdi!
- Je to tam děsivý. - Fuller přijde za chvíli.
Já s ním nechci spát. Víš co dovede?
Celýho mě počůrá.
Fajn, uložíme ho jinam.
- Je mi to líto. - Pozdě. Jdi nahoru.
- Proč mě tahle rodina nenávidí? - Požádej Santa Clause o novou.
Nechci žádnou rodinu! Jen člověka vysává.
Zůstaň tam, dneska už tě nechci vidět.
A já tebe do konce svýho života.
Ani nikoho jinýho z celý rodiny.
To nemyslíš vážně, že ne?
Víš, jak ti bude smutno, až se probudíš a tvá rodina tu nebude?
Smutno mi nebude.
Zopakuj to. Třeba se ti to splní.
Doufám, že už nikoho z nich neuvidím!
Přeju si, aby všichni zmizeli.
- Kde jsou? - Nevím, říkala v 8.
Petere!
Zaspali jsme!
Ahoj, jsem Mitch Murphy odnaproti, jezdíte i mimo město?
Jedeme na Floridu,
stavujeme se pro babičku v Missouri.
Víte, že McCallisterovi jedou do Francice? Je tam zima?
- Jakou má ten auťák spotřebu? - Já nic nevím, koukej mazat.
Spočítej děti, jestli jsou všechny.
Kde jsou pasy a letenky?
Sušej se v mikrovlnce.
Kolik z toho dostanete? Je to automat? Čtyřkolka?
Už jsi slyšel, že nemáš otravovat.
Seřaďte se před autem.
Seřaďte se a mlčte.
Ještě vás spočítám.
- Jeden, dva, tři, čtyři... - Jedenáct, devadesát dva...
Buzzi, jsi odpornej.
Šest, sedm, osm, devět, deset, jedenáct.
Dobrý, polovina do toho auta, druhá tam. Jdeme.
Šťastnou cestu! Přivezte mi něco francouzskýho!
To nemůžeme nikdy stihnout. Letí to za tři čtvrtě hodiny.
- Buď optimista. - To jsi ty, já jsem realista.
- Paní? - Co je?
Elektrickou přípojku jsme opravili,
ale oprava telefonu potrvá pár dní.
- Jsou svátky. - Děkuju.
Spočítala jsi děti?
Se mnou jedenáct. 5 kluků, 6 děvčat, čtvero rodičů,
2 řidiči a pekáč cukroví.
Za mnou!
Tady je to!
- Zmeškali jsme to letadlo? - Ne, jste tu včas.
- První třída je vpředu. - Díky.
Kabáty, prosím.
Vaše místa. Vezmu vám kabáty.
- Děkuji. - Zapněte si pásy, prosím.
- Šampaňské. Je zdarma, ne? - Ano.
- Je to v suchu. - Fantazie.
Nezapomněli jsme na nic?
Mami?
Děkuji.
- Je to pravý. Pravej křišťál. - No jo.
Šoupni to do tašky!
- Prosím tě! -Dělej! - To nejde. -Schovej to!
Plnou, prosím.
Plnou.
- Děkuji. - Není ti trapně v první třídě,
- když jsou děti v turistické? - Ne. Je mi fajn.
Já jsem jako dítě lítal ve starý dodávce. A ne do Francie.
K tetičce Lauře.
- Je to pro ně životní zážitek. - To jo.
Haló!
Mami?
Tati?
Mami! Tati!
Kde jste, všichni?
Buzzi?
Megan?
Haló!
Rode? Strýčku Franku!
To je nějaký vtip?
Megan? Linnie?
To je legrace?
To je jen fantazie.
Jen fantazie.
Auta tu jsou. Nemohli odjet na letiště.
Dokázal jsem zmizení naší rodiny.
- Kevine, seš neschopnej! - O vás Francouzi říkají "nešikové".
Kevine, budeš krmit mou tarantuli!
Kevine, jsi horší než zimnice!
V domě je 15 lidí a ty jedinej děláš takový potíže!
Koukni se, cos provedl, otrapo!
Dokázal jsem zmizení naší rodiny.
Jsem volnej!
Volnej!
Páni!
Nikdo tam není oblečenej. Trapas.
Vida! Rachejtle. Nechám si je na pak.
Buzzi, hrabu se v tvý veteši. Pojď mě vykopnout!
Buzzi, to je ta tvá holka? Fuj!
Kdo je to?
- Snakes, mám nějaký zboží. - Nech to za dveřma a vypadni.
- Jistě, ale co bude s prachama? - Jaký máš na mysli?
Mluvil jsi o příplatku.
Fakt?
- A kolik to má bejt? - Říkal jsi 10 %.
Chyba. Tracy už není ve hře.
Láduju se a čučím na detektivku. Pojďte mi to zatrhnout!
Zavolá ti, až se vrátí.
Hej!
Řeknu ti, co ode mě dostaneš.
Budu počítat do deseti a ty vypadneš.
Ty odpornej, zbabělej skunku.
- Mazej, než z tebe udělám cedník. - Tak já už jdu.
Jeden, dva, deset!
Tady máš ty svý procenta!
Mami!
Co se děje?
Zlato?
- Mám divný pocit. - Proč?
Že jsme něco zapomněli.
To je tím, jak jsme pospíchali. Všechno je v pořádku, věř mi.
- Vypnula jsem kávovar? - Ne.
- Já ho vypnul. - Zamknul jsi dům?
Jo.
Garáž taky?
To je ono. Zapomněl jsem zamknout garáž.
To není ono.
Na co bychom ještě zapomněli?
Na Kevina!
Kapitán dělal, co mohl, ale váš telefon nefunguje.
Zavoláme, hned jak přistaneme. Bude to v pořádku.
Je to hrozný.
Jak jsme mohli zapomenout na Kevina?
Nezapomněli jsme, špatně jsme počítali.
Co jsem to za matku?
Jestli ti to pomůže, já zapomněl brejle na čtení.
Jen z tohohle bloku odjíždí 5 rodin. Sami mi to vykecali.
To by mohlo bejt snadný.
Dávej bacha. Všechny ty baráky mají světla na časovej spínač.
Mám to zmáklý, sleduj.
Světla v čísle 664 se rozsvítí právě... teď.
Počkej...
Číslo 672...
právě... teď!
Počkej, počkej!
671 ...
teď!
A teď tenhle, Marve. Ten je zlatej důl.
Jo, to je klasa.
Že jo? Ten je nažvejknutej.
- Rádia, videa... - Taky hračky.
Možná se tam najde i nějakej klenot.
Čekal bych i kačenu. Obligace, cenný papíry, kdo ví?
Je to zlatej poklad.
Páčidla vzhůru!
- Kudy to vezeme? - Zadem, přes sklep.
- Říkal jsi, že odjeli. - Měli letět ráno.
Radši zmizíme.
- Vidíte, že telefonuju. - Pro nás je to životně důležité.
- Vyloučeno. - Prosím vás, bratr je doma sám.
- Co to je za způsoby? - Dejte nám to sluchátko!
Děkuju.
Petere, zavolám na policii. Sežeň zpáteční letenky.
Vemte si drobný a volejte známým.
Leslie, tady jsou čísla známých z naší ulice. Třeba někdo pomůže.
Haló?
Zavolá vám zpátky.
To je ostuda.
Jen zbabělec by zalezl pod postel.
Nejsem zbabělec. Jsem pán celého domu.
Hej! Já už se vůbec nebojím!
Už se nebojím!
Slyšíte mě? Už se ničeho nebojím!
Policejní stanice.
Já volám z Paříže, mám syna, který je sám doma.
Nefunguje nám telefon. Potřebuju mu vyřídit, že se pro něj vrátíme.
- Přepojím vás na Rodinné krize. - To není rodinná krize...
Nezavěšujte.
Larry, můžeš si to vzít? Na drátě je hysterická ženská.
- Kterou linku? - Dvojku.
Rodinné krize, seržant Balzak.
- Volám z Paříže, syn je sám doma. - Zapletl se do prudké hádky
s opilým nebo duševně chorým příbuzným?
- Ne. - Podílel se na rodinné aféře?
Ne, doufám, že ne.
Pozřel jed nebo cizí předmět, který mu uvízl v krku?
Ne, ale je doma sám! Byla bych ráda, kdyby ho někdo zkontroloval.
Máme jít do vašeho domu a dohlédnout na vašeho syna?
Ano.
- Přepojím vás na stanici. - Ti mě přepojili na vás.
- Rose! Hysterka z dvojky. - Moment.
Ne, prosím vás...
- Tak co? - Nic.
- Nikdo není doma. - Leslie?
Jen samý záznamníky.
Snad to někdo zvedne. Zvedni to!
Ano madam, mluvte.
- Volám z Paříže, syn je doma... - Ano, pošleme tam policistu.
Nikdo není doma. Barák je zajištěný.
- Ať si přepočítaj děti. - Jasně.
- Tak někoho přesuňte, požádejte... - Lituji, pane.
- Tak já někoho požádám... - Nejde to. Ráda bych, věřte mi.
Slíbili, že tam někoho pošlou.
Zaplať pánbůh. Všechno je obsazeno.
- Nic do Chicaga? - Do Chicaga, do New Yorku...
Všechno je plný.
- Co soukromá linka? - Lituji, to neděláme.
- Zajistí nám letenky na pátek ráno. - To jsou celé dva dny!
Jsi unavená a děti taky. Tady už nic nezmůžeme.
Pojedeme k Robovi, policie nás může volat tam.
Kevin je doma úplně sám. Nevytáhnu paty z letiště!
Madam, uděláme maximum.
Jestli tu chcete zůstat, dáme vás na čekací list.
Možná budete moci letět dřív.
- Souhlasíš? - Ano, počkám.
Ahoj, mějte se.
Veselý Vánoce.
Neztrať se nám.
Namydlím si celý tělo toaletním mýdlem,
každej záhyb na těle, taky mezi prsty a pupík,
to sice nedělám, ale teď pro zábavu.
Umeju si vlasy šampónem pro dospělý,
použiju regenerační krém.
Nemůžu najít kartáček na zuby. Koupím si ho, až půjdu ven.
To nebude problém.
Vida! Buzzovy celoživotní úspory.
Já myslel, že jsou na Floridě.
Jsi jednička na vloupačky.
Když se do něčeho dáš, stojí to za to.
Byt Murphyových. Zanechte vzkaz.
Tady zase Peter McCallister. Jsme v Paříži u bratra.
Nechám ti číslo. Je to 3314...
Harry!
- Co je? - Včera jsme byli u McCallisterů?
Jo.
Měls pravdu. Jsou v tahu!
Já to věděl. Zlatej důl! Dneska v noci.
Páni!
Co bys rád?
Otestovala Americká asociace dentistů tenhle kartáček?
To nevím.
To nedokážu říct.
A můžete to ověřit?
- Herbe? - Ano.
Máme tu problém se zubním kartáčkem.
Jestli má prý atest amerických dentistů.
To nevím.
Zaplať si to u pokladny.
Počkej, musíš zaplatit ten kartáček.
Hej, chlapče!
Jimmy! Chyť toho kluka!
Hej!
Ten kluk je zloděj!
Stůj!
Počkej!
Stůj!
Počkej, až tě chytím!
Dávej pozor!
Je ze mě zločinec.
Proč se směješ?
Čemu se řehtáš?
Mluv, Marve!
Udělal jsi to zase, viď?
Nechal jsi puštěnou vodu, že jo?
Proč děláš takovou blbost?
- Je to naše vizitka, Harry. - Jaká vizitka?
Správnej lupič nechává značku. My jsme Mokrý banditi.
Ty jsi blbec, fakt cvok.
Je to volovina.
- Neříkej mi, co mám dělat. - Já jen říkám, že jsi cvok.
Koukej na cestu!
Hej!
Synku, na ulici dávej bacha!
- Promiňte. - Sakra.
Santa Claus po márnicích nechodí.
Dobrý.
Veselý Vánoce.
Co se děje?
Nějak divně se ten kluk po mně kouknul.
Už jsi ho někdy viděl?
Viděl jsem jich tenhle tejden spoustu.
Podíváme se, kam zapadne.
- Proč najednou pospíchá? - Říkal jsem, že je to divný.
Proč by jinak utíkal?
Asi šel do kostela.
- Tam já nejdu. - Já taky ne.
Otočím to.
Jestli se ti chlapi vrátí, budu připravenej.
Že by se vrátili?
Z Paříže?
Zaskočíme sem zejtra. Snad už budou v trapu.
Radši zmizíme, než si nás někdo všimne.
- Dáme si to později. - Franku!
Vemte si maličkého garnátka.
Mluvíte anglicky?
Tak...
Hledám syna a potřebuju pomoct!
Neobjevil jsem nikoho.
Na svátky nikdo nezůstal doma.
- Všechno je blbost. - Co?
Tvrdneme v tomhle kvartýru, Kevin je doma,
- máma na letišti... - No a?
- Ty se nebojíš o Kevina? - Proč bych měl?
Nadělal se děsnejch blbostí a teď tomu nasadil korunu.
Je tak bezmocný.
- Víš, jak se trápí? - Stráví pár dní v reálným světě.
- Nebojíš se, že se mu něco stane? - Ne. Ze tří důvodů.
Já nemám takovou kliku.
Máme požární detektory.
Bydlíme na nejdnudnější ulici z celejch Států.
Tam se nic nepřihodí. Ani blbou náhodou.
ZADNÍ DVEŘE, PROSÍM
Kdo je to?
Malý Nero, nesu vám pizzu.
Nech to za dveřma a vypadni.
Tak jo. Ale co bude s prachama?
Jaký máš na mysli?
Máte mi zaplatit za pizzu, pane.
To je fakt. A kolik to má bejt?
11,50.
Nech si drobný, skunku.
Udav se!
Budu počítat do deseti a ty vypadneš.
Ty odpornej, zbabělej skunku.
Mazej, než z tebe udělám cedník.
Jeden, dva, deset!
Senzační sýrová pizza. A jenom pro mě!
Nastupujte do letadla směr Dallas...
Dám vám 500 dolarů, kapesní překladač,
- 2 místa v 1. třídě za vaši letenku. - To jsou Rolexy?
Myslíte?
- Ne. - Kdo ví. Mám ještě prsten.
Ten je krásný.
Pojď, musíme nastoupit.
Nabízí nám 1. třídu, když poletíme v pátek.
K tomu prstýnek, hodinky, 500 dolarů...
- Ještě náušnice! - Má svých plnou krabici!
Jsem zoufalá!
Prosím vás jako matka matku.
- Ede... - Prosím!
Tak jo.
Vloni jsem dostal sestřičku, letos bych radši stavebnici.
Jestli se vrátíte, tak už nebudu ten nesnesitelný kluk.
Slibuju.
Dobrou noc.
Jsou ta jídla chutná?
- To nevím. - Vyzkouším to.
Pro dětičky.
Mám kupon na slevu.
Bylo to v ranních novinách.
- 19, 83. - Tak jo.
Jak to, že jsi tu sám?
Paní, mně je 8 let. Myslíte, že jsem tu sám?
To rozhodně ne!
- Kde je maminka? -Čeká v autě. - A táta? -V práci.
- A sourozenci? - Jsem jedináček.
- Kde bydlíš? - To vám nemůžu říct.
- Proč ne? - Protože jste cizí.
Ahoj, Kevine!
Sklapni!
To jsem blázen.
Teď to vypadá, že nejsou doma. Včera večer tam flámovali.
Je to divný.
Jdi to omrknout.
Teď?
Až zejtra, inteligente. Padej!
Teď?
Sakra.
Koukej vypadnout.
Jistě, ale co bude s prachama?
Jaký máš na mysli?
- Mluvil jsi o příplatku. - To je fakt.
- A kolik to má bejt? - Říkal jsi 10 %.
Chyba. Tracy už není ve hře.
Jak to myslíš?
Koupe se nahoře ve vaně.
Zavolá ti, až se vrátí.
Řeknu ti, co ode mě dostaneš, Snakesi.
Budu počítat do deseti a ty vypadneš.
Ty odpornej, zbabělej skunku.
Mazej, než z tebe udělám cedník.
Tak já už jdu.
Jeden, dva, deset!
Drobný si nech, skunku.
- Co se stalo? - Nevím, ale někoho tam odpráskli.
Udělali ten barák před náma.
Byli dva, porafali se a ten jeden odprásknul druhýho.
- Kdo? - Já nevím.
Ale ten jeden hlas odněkud znám.
A předtím jsem zalechl něco jako Snakes.
Snakes?
- Žádnýho neznám. - Snakes.
Radši zmizíme.
Tak počkej, nepojedeme s prázdnou.
- Uděláme sousedy. - Jo?
Kdyby nás poldové drapli a vyptávali se na ty vrahouny,
mohli bysme je identifikovat.
- To je dobrej nápad. - To je jasný.
- Snakes, jo? - Tak nějak to znělo.
Všechno obsazeno.
Všechno obsazeno...
Je mi to líto, ale jsou Vánoce.
Zkuste jinou linku.
Stejný problém. Obstarám vám hotel.
- Zítra odpoledne můžete letět. - Tak dlouho nemůžu čekat.
Lituji, ale víc udělat nemohu.
Překážím tu, omlouvám se. Vyřiďte si to...
Promiňte.
60 hodin už jsem nespala. Jsem vyčerpaná, špinavá.
Letěla jsem z Chicaga do Paříže, do Dallasu, pak... Kde to jsem?
Ve Scrantonu.
Snažím se dostat za synem!
- A teď je to beznadějné? - Je mi to líto.
Ne! Jsou Vánoce! Věčný čas naděje.
Jdu si stopnout letadlo. Kdybych se měla upsat čertu,
dostanu se k synovi.
Madam, kdybych mohl něco udělat...
- Udělejte to. - Zavolám do hotelu...
- Co je? - Promiňte.
Omluvte nás.
Věnujte mi vteřinku. Omluvte nás, pojďte.
Vyslechl jsem, ač nerad, vaše trable...
Dovolte, abych se představil. Gus Pollinski.
Moc mě těší.
Král polky na středozápadě...
Kenosha Kickers...
Nic? To nevadí, možná byste si vzpomněla.
V posledních letech jsme měli pár hitů...
Ne? Twin Lakes Polka, Yamahoozie Polka,
- Kiss me Polka, Polka Twist... - To jsou písničky?
Jo, některý velký hity... Prodali jsme 623 desek.
- V Chicagu? - Ne v Sheboyganu.
- Neříkal jste, že mi pomůžete? - Jistě, náš let zrušili.
Musíme autem.
Vidíte toho chlápka ve žlutý bundě?
Najímá auto. Jedeme do Milwaukee.
A vy se potřebujete dostat do Chicaga za klukem.
My jsme odjeli a on...
- tam zůstal. - Jasný.
Potřebujete do Chicaga a my vás tam rádi hodíme.
- To myslíte vážně? - Jsou Vánoce, co se divíte?
- Zavezete mě do Chicaga? - Jistě. Říkám, že jsou Vánoce.
Děkuji vám.
- Když vám nebudou vadit muzikanti. - Vůbec ne.
Marve!
Koukni se na to.
Tak mám dojem, že omylem stojíme u mateřský školky.
Tati, pomůžeš mi se stromkem?
Pamatuješ, jak jsme viděli toho kluka?
Bydlí tady.
Když tu je kluk, jsou tu i rodiče.
Je doma sám.
Chceš to v noci vybrat? I když je tu ten kluk?
To není dobrej nápad.
Tuhle ulici jsme si vybrali kvůli tomu domu.
Od první chvíle ho chci udělat.
Musíme jednat obezřetně.
Vyložíme auto, nabaštíme se, a kolem devátý jsme tady.
- V 9. - Už bude tma.
- Jo, děti se tmy bojí. - Vždyť ty taky, Marve.
- To není pravda. - Ale je.
Mami, kde jsi?
Nechcete to zkusit?
Zkuste to!
- Promiňte. - Ano?
- Máte krásný botičky. - Díky.
Ještě tam je? Nutně ho potřebuju.
Šel k autu, třeba ho dohoníš.
Sakra! Santa Clause pokutujou na Štědrý den za parkování!
Příště dostanu injekci proti vzteklině, ne?
Santa Clausi, počkej na mě!
- Máš pro mě chvilku? - Jo, ale pospěš si, mám schůzku.
- Tak jo. Vím, že nejsi pravej. - A proč mi to říkáš?
- Už vím, jak to chodí. - Tak jo.
Ale jste u něho zaměstnanej.
Chtěl bych mu poslat zprávu.
- Tak mluv. - Jsem Kevin McCallister,
- Lincolnova 671. Chcete telefon? - Ne, to je dobrý.
Je to důležitý. Vyřiďte mu, že letos nechci žádný dárky.
Místo toho chci, aby se naši vrátili.
Peter, Kate, Buzz, Megan, Linnie a Jeff.
A teta a její děti.
A když tak i strejda Frank. Jasný?
- Uvidím, co se dá dělat. - Díky.
Počkej, víla mi dala bonbónky pro svý kamarády.
- To je dobrý. - Ne, ne...
Musí je dostat každý, kdo mě potká. Na.
- Až po večeři. - Já vím.
Děkuju.
Kruci.
- Veselé Vánoce. - Co?
Můžu přisednout?
Zpívá moje vnučka.
Ta malá zrzavá holka.
- Bude v tvém věku. Neznáš ji? - Ne.
- Jste moji sousedi, viď? - Jo.
Můžeš mě zdravit. Nemusíš se mě bát.
Lidi o mně vykládají spoustu lží.
- Byls letos hodný? - Řekl bych, že jo.
Můžeš to odpřísáhnout?
- Asi ne. - To jsem si myslel.
Sem člověk chodí, když něco provedl.
- Vážně? - Určitě.
Vy jste něco provedl?
To ne.
Zavinil jsem hroznou věc.
Řekl jsem něco, co jsem neměl.
Opravdu jsem letos nebyl moc hodný.
Jo...
Mám naše rád, i když občas tvrdím něco jiného.
Někdy si to i myslím.
- Rozumíte mi? - Asi jo.
City v rodině jsou složitá věc.
- Hlavně k nejstaršímu bráchovi. - Ale uvnitř je to jinak.
Neuvědomuješ si to. Trápíš je a oni trápí tebe.
Nejen proto, že jsi malej.
- Zajímá tě, proč tu jsem? - Jasně.
Přišel jsem za vnučkou. Jinak bych ji dnes neviděl.
- Odjíždíte? - Ne.
Nejsem vítán.
- V kostele? - Ne.
Syn o mě nestojí.
Před mnoha lety, to jste tam ještě nebydleli,
jsem se pohádal se synem.
- Jak je starý? - Dospělý muž.
Ztratili jsme rozum.
Já mu řekl, že už ho nechci nikdy vidět,
on mi řekl totéž
a už jsme spolu nepromluvili.
Tak mu zavolejte.
- Nebude se mnou chtít mluvit. - Jak to víte?
Já to nevím. Jen se toho bojím.
Nejste starý na to, abyste se bál vlastního syna?
Člověk není nikdy tak starý, aby neměl strach.
Já se vždycky bál našeho sklepa.
Je tam tma, všechno je příšerný. Divný věci, tajemný vůně.
Bál jsem se toho.
Sklepy jsou takové.
Jednou jsem tam nesl prádlo a zjistil, že to není tak zlé.
Bál jsem se a když jsem rozsvítil, nebylo čeho.
- Co z toho plyne? - Že byste měl zavolat synovi.
- Když se mnou nebude mluvit? - Budete mít jistotu.
Přestanete se toho bát.
I kdybych měl velký vztek, s tátou bych mluvil.
Aspoň o Vánocích.
- Já nevím. - Tak to zkuste.
Hlavně kvůli vnučce. Jistě jí scházíte. A dárky taky.
Pošlu jí šek.
To kdyby napadlo dědu s babičkou!
Posílají mi oblečení. Třeba svetr s Donaldem.
- To je hezké. - Ne pro kluka z 2. třídy.
Člověk by se propadl hanbou.
- Jo? - Jo.
Kamarád dostal výprask, protože nechtěl pyžamo s dinosaurem.
Měl bys upalovat domů.
- A myslet na to, co jsem ti řekl. - Jasně.
Díky za rozhovor.
Já taky děkuju.
Co uděláte?
- Já? - Jo. Vy a váš syn.
Uvidíme.
Veselé Vánoce.
To je můj dům. A já ho musím ochránit.
Očíhnem to a vrátíme se pro vůz.
Jak tam vlezeš?
Zkusíme zadní vchod. Třeba nás pustí.
Je to dítě. Děti jsou blbý.
Požehnej, pane, vysokokalorickému jídlu
pro mikrovlnné trouby, jakož i lidem, kteří ho prodávají.
Amen.
Hotovo. A teď je nevyplašit.
Veselé Vánoce, kamarádíčku.
My víme, že jsi doma sám.
Pojď nám otevřít, hošíčku.
Je tady Santa Claus a jeho pomocník.
Neublížíme ti.
Neseme ti dárky.
Buď hodný chlapeček a otevři nám dveře.
- Sakra! To bolí! - Co je?
- Taková bolest! - Co je?
- Co se stalo? - Zabij to dítě!
Ahoj.
A je to!
- Má zbraň! - No právě.
Obejdu barák a pak to vezmeš od sklepa.
Ten všivák mazanej.
Ty neřáde!
Ty prevíte!
Kde jsi, ty spratku?
A je to!
Utrhnu ti palici! Jen počkej, darebáku!
Jsi mrtvej, chlapečku.
Kde jsi, ty spratku?
Harry! Jdu dovnitř!
Jsem na smrt vyděšenej!
Už je pozdě! Už jsme v domě! Podáme si tě!
Tak jo! Chyťte si mě!
Ty lotře!
Teď jsi mrtvej!
Zabiju toho parchanta!
- Marve! - Harry?
Proč sis zul boty?
Proč jsi jako oškubaný kuře?
Jsem nahoře! Pojďte si pro mě!
Vzdáte se? Nebo vám to ještě bylo málo?
Bacha!
Neboj, Marve. Dostanu ho.
A je to!
- Je to jen dítě. Zvládnem ho. - Drž hubu!
Co je?
Chybí ti zub.
To byl můj zlatý zub. Zabiju ho!
Opovaž se hodit po mně plechovku!
Vykuchám tě a opeču si tě na rožni jako jehně!
- Policie. - Můj dům přepadli lupiči.
Lincolnova 656. Jmenuji se Murphy.
Buď opatrný!
Tamhle je!
Mám ho, Harry!
Mám ho!
Harry, pomoz mi!
Harry! Pomoz mi! Chytil jsem ho.
Mám ho...
Co to děláš, Marve?
Harry, nehýbej se.
Marve?
- Ani hnout. - Co vyvádíš?
Marve...
Zabil jsem ho?
Zabil jsem ho? Kde je?
- Kde je? - To je jedno, idiote.
Ty pitomče! Já tě srovnám. l toho spratka.
- Kam se ztratil? - Třeba spáchal sebevraždu.
Jsem tady, pitomci! Chyťte si mě, než zavolám policii!
- Jdeme. - Počkej.
To je přesně to, co chce.
Abysme šli zpátky přes ten jeho dům zázraků.
- Chce zavolat poldy. - Z altánku těžko!
Jdeme!
Oknem?
- Jo. - Já oknem nelezu.
Ale polezeš. Bojíš se, co? Pojď.
Polez!
Dělej!
- Pojď zpátky. - Drž hubu!
Zavři klapačku, Marve!
Mládenci!
Koukněte se na tohle!
Zpátky!
Támhle je!
Nepřekážej, pitomče!
- Támhle je! - Zavolám policajty!
Počkej! Za ním nepůjdem. Mám lepší nápad.
Ahoj, kamaráde. Převezli jsme tě. Pojď sem, spratku.
- Co s ním uděláš? - To, co udělal on nám.
- Opálím mu hlavu letlampou. - Ksicht mu přežehlím žehličkou.
- Chrstnu mu do obličeje plechovku. - Zapíchnu mu hřebík do chodidla.
Nejdřív mu začnu ukusovat ty jeho malý prstíčky.
Pojď, vezmu tě domů.
Páni! To je paráda!
Nechávají puštěné kohoutky. Víme přesně, které domy vyloupili.
Číhali jsme na vás dlouho.
Nejsme jen tak někdo. Jsme Mokrý banditi...
Zavři hubu, Marve!
- Nešahej mi na hlavu! - Jdeme!
- Jsem špatná matka. - Moc si to berete.
To se stává. Tak to chodí.
Koukněte se na nás.
Jsme 49 týdnů v roce na kolech. Své rodiny ani nevidíme.
Třeba Joe.
Joe zapomněl, jak se jeho děti jmenují.
A Ziggy. Ten své dítě ještě ani neviděl.
Eddie...
Doufám, že o něm nenapíšou knihu.
Ale odjeli jste někdy na dovolenou a zapomněli dítě doma?
Ne.
Ale já zapomněl kluka v márnici.
To bylo hrozný. Byl jsem ze všeho vyvalenej, když mi umřela žena.
Já tam toho pišišvora nechal samotného celý den.
Když jsem večer přišel k sobě, tak jsem...
Byl tam celý den sám. Tedy, s jejím mrtvým tělem.
Ale byl v pohodě. Za pár týdnů.
Vzpamatoval se a začal o tom mluvit.
- Děti se ze všeho vyhrabou snáz. - Obraťme list.
- Vy jste s tím začala. Já jen... - Já vím. Je mi to líto.
Mami?
Kevine!
Veselé Vánoce, miláčku.
Kevine, je mi to líto.
Kde jsou ostatní?
Nemohli přijet. Moc chtěli, ale...
Kevine, ty kluku!
Tys mi dal.
Jsi v pořádku?
Ahoj, Keve.
Senza, žes nepodpálil barák.
Díky, Buzzi.
Jak jste se dostali domů?
Ranním letadlem, na které jsi nepočkala.
- Ale ne! - Veselé Vánoce. -Děkuju.
Musíme nakoupit. Nemáme ani mléko.
Já jsem nakoupil včera.
- Tys nakupoval? - Koupil jsem mléko, vejce, aviváž.
- Cože? - Opravdu?
Prima kluk.
Cos tady vlastně dělal?
Jen jsem se tak poflakoval.
Kev byl nakoupit? Vždyť si ani nezaváže tkaničky.
Co je to tady?
Kevine! Cos vyváděl v mém pokoji?
PO.ET.A 2005
Czech