Halló, halló!
Jmenuji se René, tohle je moje kavárna,
ale momentálně je můj život jeden veliký problém.
Jak můžete vidět, musím být milý k Němcům.
Jsou to mí zákazníci, vyhrávájí válku, a jestli k nim nebudu milý, tak mě zastřelí.
A musím být milý na partizány.
Jinak ho zastřelí za to, že je milý na Němce.
Musim být milý na svou ženu,
protože pokud příjde na to, že mám pletky s Yvettou, tak mě zastřelí.
Jestli Yvetta zjistí, že mám pletky s Marií, tak mě zastřelí taky.
Jo a Otto Flick z Gestapa večeří támhle vzadu za lokálem.
Nahoře jsou dva skopčáci ve spodním prádle,
protože jsem si půjčil jejich uniformy, abych pomohl k útěku dvěma britským letcům.
Tamten pianista je ve skutečnosti padělatel pracující pro odboj
a německý důstojník u támhletoho stolu se mi dvoří.
A to je teprve úterý.
René, plukovník ztrácí trpělivost.
Slíbil jsi mu, že uniformy vrátíš do 15 minut, ale teď už je to 3krát tolik.
Rozptyl ho trochu, nějak ho zabav.
Jak? Podívej se na můj celer.
Marie, nemůžeš ho nějak zaměstnat?
A jak asi? Můj celer se už nedá dát ani do polívky.
René, herr Flick z Gestapa už vyrovnal účet.
René, herr Flick prohlásil, že chce prohledat dům.
Co když najde ve sklepě obraz "Padlé madony" od Von Clompa?
Ne, ne. Obraz už je pryč,
ale s nimi uniformy plukovníka a kapitána.
Ale bavit Gestapo není zrovna jednoduché.
Jestli najde herr Flick ty dva ve spodním prádle, nemůže to být Gestapu podezřelé.
Helgo, musíte herr Flicka nějak zabavit.
Vy už určitě něco vymyslíte.
Mám to.
Dejte mi velkou sklenici Vaší nejsilnější Brandy.
Samozřejmě, hned to bude.
Máte deset minut! Nebo jenom pět.
- Musíme ty officíry rychle ukrýt. - Odveď je do pokoje mé matky.
Marie, jdi to říct skopčákům, já to vysvětlím staré paní.
René, Edith, copak mě nikdo neslyší?
Ticho, ty babo bláznivá. Tenhle dům je plný Gestapáků!
Ze mě nic nedostanou!
Teď dobře poslouchej, co ti řeknu: Příjdou k tobě do pokoje dva němečtí důstojníci.
Svině!
Já s nima budu bojovat do posledního dechu!
Už si dokonce svlékli uniformy. Nemáte trochu fištrónu?
Ani se tě nedotknou, mammá.
To tvrdili i v roce 1917.
Honem do skříně.
Jestli nebudu mít svoji uniformu do 10 minut,
osobně Vás zastřelím!
Ale, plukovníku, Váš revolver je na opasku uniformy,
kterou má na sobě britský pilot,
který tady není.
Zalez tam!
René, prohledává kavárnu, a pak se chystá sem nahoru.
- Kdo? - Otto Flick z Gestapa!
Gestapo?
Teď ani muk. Jde sem Gestapo, a jestli najdou ty Němce ve skříni,
zastřelí mě.
Nikdy mě nemůže zlomit mučení Gestapa.
Ať žije Francie!
Sklapni!
Herr Otto Flick!
- Dobrý večer. - Dobrý večer, herr Flick.
Nerad Vás obtěžuji, ale potřebuji zjistit určité věci.
Dva němečtí důstojníci jsou támhle ve skříni a pod postelí mám vysílačku.
Velice zábavné.
Vidím, že tady marním čas. Heil Hitler.
Heil Hitler!
Odnesu koňak těm dvěma, co trčí v matčině skříni.
Když nedostanou rychle uniformy, tak je chytne amok.
Jdi s ní, Yvetto. Už ani neví, čí je.
René, kdy zase budeme sami?
Počkej na mě ve spíži, jak máš tu velkou buchtu.
Ale vydrž ...
Vydrž s ní dokud nepříjdu.
Zkontroluj okno.
- Čistý vzduch! - Odnes tu židli ke dveřím.
Vylez si na ni.
- Oh, Marie! - Oh, René!
- Moje malá kapustičko, moje malá fazolko! - Moje velká okurko!
Ani netušíš, co se mnou dělá dotek tvého pevného, mladého těla.
Ano, tuším.
Buď se mnou až navěky!
- Co jsi to říkal Yvett? - Nic!
Nic, nic!
Ona pro mě nic neznamená, ty jsi pro mě opravdová láska.
Ale jak dlouho to dokážeš tajit před svou ženou?
Dokud mi bude sloužit sluch a budu dost pohotový.
- Někdo klepe na okno. - Ano, slyšel jsem.
Ale mé zbabělé, staré nohy jsou ochromené strachem.
Kouknu se, kdo to je.
Ten samet se hrozně odírá.
Už brzy budeme muset používat jinou židli.
- To jsou partizáni! - Michelle, co tady děláš?
Dobře mě poslouchejte, nebudu to víckrát opakovat.
- René,
žádná buchta tam nebyla. - Snědla jsem ji včera večer.
Poslouchejte, nebudu to víckrát opakovat.
René, ty Němci nemůžou zůstat v pokoji mé matky.
Zachvíli bude volat Londýn. Vysílačka je pod matčinou postelí
a reproduktor v nočníku. Když Němci uslyší vycházet hlas z nočníku,
určitě všechno praskne.
Sklapni! Michelle nám chce něco říct.
Dobře mě poslouchejte, nebudu to víckrát opakovat.
- Co nám to chcete říct? - Ještě jsem to neřekla.
- Poslouchejte a dozvíte se to. - To napětí je děsivé.
Ti dva britští piloti v německých uniformách byli zajati.
- Ne! - Ano.
- Ne! - Ano!
Copak té ženské nikdo neuvěří?
Dořekni to.
- Ty dva Brity zajali partyzáni. - Tak se nic neděje.
- Nezajali je lidi z našeho odboje. - Je tu snad nějaký jiný odboj?
Komunistický odboj.
- A vás vede kdo? - De Gaulle.
- De Gaulle? - Ten vysoký.
S tím chobotem.
To jim nemůžete jednoduše říct, aby uniformy vrátili?
Netušíme, kde je ukrývají. A navíc s nima ani nemluvíme.
Až válka skončí, ta skupina, která bude silnější, ovládne Francii.
Komunisti jsou bezohledný zabijáci, budeme je muset zlikvidovat.
Ale ty dva Němce odtud bez uniforem nikdy nedostaneme.
Uniformy nejsou problém. V Londýně dokáží zázraky.
Nemůžu přece říct Němcům, že jsem ve styku s Londýnem,
nechají mě zastřelit.
Můžeme jim říct, že padělatel monsieur LeClerk je krejčí,
a že jim ušije nové uniformy.
René, vzal sis velmi chytrou ženu.
Vždycky jsem dával přednost rozumu před krásou.
Jen pokud nemá velký prsa.
Řekněte to LeClerkovi.
Ale jak dostaneme ty uniformy z Londýna? Vysílačka je pod postelí
- a Němci jsou ve skříni. - Tohle nebude problém.
- Můžeme se zprávou poslat holuba! - Nemáme žádné holuby.
Holuby zajistíme.
Půjdete zítra v poledne do čísla 36 ulice Rue des Cargo.
Třikrát zaklepete na dveře a oni Vám dají holuby.
Abyste byla nenápadná, budete převlečena za malého chlapce.
Ale proč nemůžu být převlečená za malou holčičku?
Protože jste malá holčička.
- Víte, co máte dělat? - Ano, ano. Samozřejmě.
Mám předstírat, že jsem krejčí.
Ale komu mám vzít míru?
Dvěma německým officírům. Jsou v pokoji mé matky.
Jsou ve skříni a ve spodním prádle.
Ovšem.
Tak jsem tady kvůli těm mírám!
René, Edith!
Je tady funebrák ...
a já jsem zdravá jako řípa!
Ten hlas!
Ta tvář!
Šálí mě snad můj starý zrak?
Je to možné po tolika dlouhých letech ...
moje Fanny?
Je to možné? To je Roger!
Moje stará láska.
- Rogere! - Fanny!
A po takové době!
Kde si byl?
V lochu, má nejmilejší, v lochu.
Chudáčku, ale teď nás osud svedl dohromady.
Vzpomínáš, když jsme byli mladí?
Probíral jsi prsty moje krásné, dlouhé vlasy.
A já si zas pamatuju, jak si mě vždycky kousla do ucha.
Vzpomínám si.
Kam jsem si jen dala své zuby?
Támhle je ta stodola.
- Jsou ti Britové uvnitř? - Jsme si tím jisti.
Musíme dostat uniformy, proto zaútočíme.
Teď mě dobře poslouchejte, nebudu to víckrát opakovat.
Tak,
poslouchejte mě, moji přátelé.
Jestli nám neřeknete to, co chceme vědět,
tak vězte, že vám velmi znepříjemním život.
- Co myslíš, že říká? - Nemám vůbec ponětí.
Potíž je asi v tom, že nás mají za Němce.
- Nejsme Němci! - Nejsme Němci!
- V přestrojení. - Jsme na Vaší straně.
Ukaž jim ten elektromagnet.
Možná pochopíte, že tohle rozváže lidem jazyk.
Myslím, že už jsem to pochopil.
O co jde?
Nemůžou nastartovat auto a chtějí, abychom jim pomohli.
- Já ale opravovat auta neumim. - Ani já ne.
Litujeme, nemůžeme pomoct.
Řekl bych, že ho chce rozjet za každou cenu.
Máte 5 minut na to, abyste začali mluvit, jinak vás oba zastřelím.
Jestli to nespravíme, tak se zastřelí.
To by byla nenapravitelná škoda. Taková hezká holka.
Radši jí pomůžeme, jak jen budeme moci.
Uděláme, co budeme moct.
Tak co jsem ti říkala, že budou ochotni mluvit.
Můžeš je odříznout.
Připraveni? Namířit ... pal!
Rychle, to jsou Němci! Utečeme zadem.
- Asi bysme měli vzít roha, Carstersi. - Jestli to jsou skopčáci,
tak nás zastřelí jako špiony. Měli bysme se zbavit těch uniforem.
Hodíme je do ohně.
Zastavit palbu!
Utíkají.
Myslí si, že jsme Němci.
Rychle k mostu, odřízneme jim cestu.
Já myslela, že tyhle jsou s náma.
René, ti němečtí officíři už nechtěli čekat, tak jdou sem dolů.
- V podvlíkačkách? - Ne, převlékli se. Koukni!
- Kde sebrali ty hrozné maškary? - Ve skříni v pokoji tvé tchýně.
Jsou to převleky po britských letcích.
Pierre a Jacques, prodavači cibule.
Víno na účet podniku pro mé staré přátelé Pierra a Jacquesa.
Posaďte se, přátelé.
Tady budete mít veškeré pohodlí. Račte, prosím.
Vynikající převlek, plukovníku.
Vaše uniformy Vám vrátím, co nevidět.
- To jsi říkal už včera. Jestli nám ty uniformy nedáš dneska,
budeš zastřelen. - Zastřelí tě u zdi, puškama.
Ale vidím, že se mnou soucítíte.
I když říkáte taková slova, máte slzy v očích.
To ty pitomý cibule!
Ah, malý Geauge, můj synovec!
To jsem rád, že tě zase vidím.
- Mám tady všechno, co si chtěl. - Ano, ano. Hodný chlapec!
Teď vem ten košík plný svých učebnic
a odnes ho do zadního pokoje. - Pro tebe všechno, strýčku!
Ten chlapec má moc pěknou postavu.
Ano, to dělá jídlo mé ženy.
Proč má na sobě punčochy a podvazky?
Máme s ním spoustu problémů.
Otto Flick z Gestapa sem příjde se mnou poobědvat.
- Musíte ihned zmizet. - Pozdě, už je tady!
- Helgo, jste tady brzo. To je výborné. - Chtěl jste, abych tady byla včas.
Vaše poslušnost mě těší.
- Sedněte si. - Ano, herr Flick.
- Kam? - Sem.
Vy francouzští sedláci, jsem z Gestapa.
A chci ten stůl. Uvolněte ho nebo vás dám zastřelit.
Můžeme si sednout tady vedle.
Helgo, když se rozhodnu, že něco chci, vždycky to dostanu.
To já vím, herr Flick. Proto mi připadáte tak vzrušující.
Ano.
Vy dva sedláci, mluvím s vámi! Podívejte se na mě!
Plukovník Von Strohm a kapitán Göring.
Heil Hitler!
Klap!
Proč jste oblečení jako prodavači cibule?
- Mužeme to vysvětlit. - Mužeme to vysvětlit.
Já čekám.
On čeká.
Snažím se proniknout k nepříteli.
Já dělám totéž co on.
Když mám na sobě uniformu, Francouzi se mi vyhýbají.
Ale s tou cibulí jsem jeden z nich.
Já jsem také jeden z nich.
Opravdu vypadáte, jako byste k nim patřili.
- Čirou náhodou jsem zaslech Váš rozhovor. - Tohle se Vás vůbec netýká!
Bežte pít svůj koňak.
Tohle je nápad hodný gestapa. Helgo, pojďte se mnou.
Ano, herr Flick.
Plukovníku, myslíte, že má podezření?
Momentálně ne, ale musíme mít ty uniformy.
No, máme jeden malý problém, plukovníku.
Jaký problém?
Máte naše míry, takže jediné, co je třeba, je zkouška.
Ano, ale i s ní bude menší potíž. Ty Vaše uniformy se šijí v Londýně.
Cože?
Žádný strach, budou je šít nejlepší krejčí.
- Možná dokonce na Saville Row. - Plukovníku, my jsme Němci.
Nechat si to šít v Londýně, musí být proti předpisům.
Správně.
Už je toho dost. Řeknu to Gestapu a ty budeš zastřelen.
Ale drahý plukovníku, tedy při vší úctě,
obávám se, že jste v tom až po krk.
Jde o tu maličkost, že jste pomohl k útěku dvěma britským letcům.
To jste udělal, plukovníku.
Pak tu je ten nesmírně cenný obraz "Padlé madony " od Von Clompa,
- který by rád měl Váš Fuhrer. - Ten jste fakt štípnul, plukovníku.
- Jseš v tom stejně namočený jako já. - Já jen plním rozkazy, Vaše rozkazy!
Drahý, milý plukovníku, nemáte se opravdu čeka obávat.
Už brzy se Vám vrátí ty uniformy a kopie obrazu, kterou dáte Gestapu, které udělá radost Fuhrerovi.
Děvčata nastoupí s mokrým celerem
a život se vrátí do normálu.
- Má pravdu, plukovníku. - Kéž by tomu tak bylo.
Tahle válka je už dost nebezpečná.
Požádám svou ženu, aby Vám připravila nějakou specialitku.
Edith, musíme ty cibuláře udržovat v dobré náladě.
- Nemám jim zazpívat? - Ne!
Jdi do kuchyně a udělej něco nezapomenutelného.
René, tohle si mi neřekl od dubna 1940.
Marie, moc se na tebe zlobím.
Mám si vlízt na židli?
Ne!
Co je to tady?
- Podvazky, které mi drží nahoře punčochy. - Pánové přece nenosí podvazky a punčochy.
Měl by si vidět plukovníka, když je v zábavě.
Málem si všechno prozradila. Teď vem ty holuby a schovej je.
A hlavně si vem na sebe šaty.
- Ten německý poručík si myslí, že jsem jako on. - Že jseš jako na chlapečky?
Ano.
Ani hnout!
Zamkněte dveře.
- Jsme tady sami? - Pokud nepočítáme nás tři, tak ano.
Našli jste ty Brity s uniformama?
Našli jsme je, ale utekli. Máte ty holuby?
Ano.
Dobře. Mám tady váleček, který se jim připevní k nohám.
- Máš míry těch dvou officírů? - Ano, mám je tady.
Výborně.
Marie, teď vložte tohle dovnitř a připněte to holubovi k noze.
Ty René, podrobně popíšeš, jaké uniformy požadujeme.
Tady je papír, který se pak strčí do válečku.
Co mám napsat?
"Londýnu - prosím dodejte neodkladně, schoďte padákem,
kdy se Vám to bude nejdřív hodit, tyto německé uniformy:
Jeden plukovník průzkumného pluku s těmito medailemi ..."
Moment, prosím!
Jak se mi má všechno vejít na takový ždibec papíru?
Piš drobným písmem.
Kdyby jste našli ty Brity,
měli bychom uniformy nazpátek a nemuseli jsme procházet tímhle martyriem.
- Hello! - Hello!
Omlouváme se za ty hadry, štípli jsme je strašákům na poli.
To nic, hoši. Kde jsou ty uniformy?
Spálili jsme je. Jinak by nás zastřelili jako špióny.
Ale obraz je v bezpečí.
O čem to mluvili?
Obraz pořád mají, ale uniformy spálili.
Do háje.
Nemůžou zůstat tady. Němci jsou všude.
- Někam je schovat musíš. - Už zbývá jen pokoj mé tchýně.
Ale tam je ten plukovník a kapitán.
Ne, ne. Ti jsou teď v lokále maskováni za prodavače cibule.
V tom případě nemusíme posílat zprávu po holubech,
můžeme ji odvysílat.
- Co mám dělat s těmahle? - Schovej je někam.
Pojďte, prosím.
Haló mammá, to jsem já, tvoje Edithka!
Co děláte v posteli mojí matky?
Měli jsme se jako děti rádi. Ona byla moje láska.
- Myslel jsem, že jsem ji ztratil. - Ale teď svou lásku zase našel.
Tohle se může stát jen ve Francii.
Tady máš polívku, mammá.
Mammá ...
Co ten padělatel, který se vydává za krejčího, dělá v posteli s tvou matkou?
To je její stará láska. Není to romantické?
Revmatické, řekl bych já.
Teď mě poslouchej! Na velmi krátkou dobu musíš u sebe schovat tyhle dva britské piloty.
Tyhle hadry páchnou jako kanál. Můžete je vyvětrat nebo tak něco?
Hele, svlékají se! Nejsou o nic lepší než Němci!
Braň mě!
- Vysílačku! - Ano.
Tak, mládenci, ruku k dílu. Zvednout postel!
Samozřejmě.
Polívka!
- Podržte to! - Děkuji mnohokrát.
Vy zase tohle.
Koukám, že tý polívce asi moc nedůvěřujou.
Haló, haló, tady lelek, slyšíte mě? Přepínám.
Toto je můj soukromý byt.
Zařídil jsem, že je naprosto zvukotěsný.
- Tuším proč. - Ano.
Kvůli náklaďákům jsem v noci oka nezamhouřil.
To je můj kmotr, Heinrich Himmler.
Tamto jsem já v Hitlerjugend.
- Máte velice krásná kolena. - Proto jsem se k nim dal.
- I já byla v Hitlerjugend. - Jsme uplně stejní.
Můžete mě políbit.
To bylo velice příjemné.
Váš pokoj má velice vzrušující atmosféru.
- Vyslícháte tady lidi? - No, jemom trochu.
Můsím zachovávat dekorum. Berlín takové věci očekává.
Ale jak víte, jsem dobrák od kosti.
- Sedněte si na tu židli. - Rozkaz, herr Flick.
A teď chci od Vás nějaké informace.
Řeknu všechno, herr Flick, všechno!
Plukovník a kapitán ...
Myslíte, že vědí, kde se nachází "Padlá madona" od Von Clompa?
- Jsem si jista, že ne. - Dobře. Dáme si kapku vína.
- Jděte ke skříni. - Rozkaz, herr Flick.
- Otevřete ji. - Rozkaz, herr Flick.
Čas od času je třeba, aby se Gestapo dokázalo různě přestrojit.
Přineste mi dvě krajní ramínka napravo.
Rozkaz, herr Flick.
Toto je oděv prodavačů cibule. Převlečeme se za ně a vrátíme se do kavárny.
- Myslíte, že nám padnou? - Je jen jeden způsob, jak to zjistit.
- Svlékněte si uniformu. - Rozkaz, herr Flick.
Dodržíme společenská pravidla. Já se převléknu za tímto paravánem.
- Pokračujte ve svlékání uniformy. - Rozkaz, herr Flick.
Herr Flick! Doufám, že Vám není proti mysli můj výběr spodního prádla.
Vůbec ne. Tyhle hadříky jsou teď v Berlíně ve veliké oblibě.
Víte, plukovníku, je dovela fajn být francouzským cibulářem.
Lidé se na nás usmívají.
Obzvlášť tamhleten německý důstojník.
Nazdárek!
Já bych řekl, že jsem teď mnohem radši venkovan než Němec.
Bude z tebe mrtvý venkovan, jestli herr Flick zjistí, že jsme pomáhali dvěma Britům k útěku.
Nesu dobré zprávy, plukovníku. Londýn právě šije Vaše uniformy.
Budou na nich dělat celou noc a zítra za úsvitu je sem schodí padákem.
Ale jak víme, že nám padnou?
Šijou je nejlepší krejčí na londýnské Saville Row - Salomon a Klein.
Židovští krejčí?
- Zešílel jsi? - Ti jsou nejlepší, pane plukovníku.
O to přece nejde, Hansi, jde o princip.
- Kdybych věděl, že zaměstnají Židy,
všechno by bylo jinak. - Mohli jsme chtít pár košil navíc.
Vaše jídlo bude za chviličku.
Co bude? Ryba a maces?
- Ne, to je překvapení. - Jak dlouho to ještě potrvá?
Nemám Vám zazpívat, aby Vám to lépe uteklo?
Ne!
Vrať se do kuchyně.
Můj Bože, další prodavač cibule.
Plukovníku,
To jsem já, Helga!
Proč vypadáte jako prodavačka cibule? Herr Flickovi to bude nápadné.
Je taky maskován za prodavače cibule.
Dobré odpoledne, kavárníku, jsem jen prostý prodavač cibule,
který se chce napít a najíst.
Sednout!
Rozkaz, herr cibulář.
Hned Vám přinesu víno a nějaké jídlo.
- Monsieur René. - Co?
Tamten prodavač cibule je taky Váš synovec?
- Velmi vzdálený. - Začínám Vaše synovce poznávat.
Všichni mají moc pěkné postavy.
Tady to je, přímo umělecké dílo.
Holubí guláš.
Vypadá velice vábně. Najíte se s námi?
Bude mi velkou ctí.
- Prsíčko nebo stehýnko? - Já rád stehna.
To mohu potvrdit.
- Kde jsi vzala ty holuby? - Našla jsem je v košíku v kuchyni.
- Ty huso, to byli poštovní holubi! - Ne!
- Ano! - Ne!
Nezačínej zase. Vidíš, má na noze ten váleček.
Jsou v něm míry plukovníka a ...
Na noze tohoto gulášového holuba je upevněn váleček.
Koření, herr F... , mělo by se to oškrábat.
- Dovolte mi ... - Stop! Budu vyšetřovat.
Uvnitř válečku, obaleného omáčkou, je kousek papíru a je popsaný.
Možná to je recept.
Nebo možná jméno a adresa toho holuba.
Je to jednoznačně zašifrované.
Ten papír odejde do Berlína, kde ho odborníci rozluští.
Gratuluji, plukovníku.
Tyto převleky začínají přinášet ovoce.
René, co bylo na tom papírku? Co na něm můžou objevit?
Jen to, že nějaký člověk má obvod stehen 56, prsou 105 a krku 40.
- Kdo je ta osoba? - Vy, plukovníku.
Vaše míry na novou uniformu.
Ale nebojte, Vaše jméno tam nebylo.
A co kdyby mě identifikovali podle těch měr?
Plukovníku, hodně lidí má 105 přes prsa.
Třeba i Helga, když započítáme cibule.
- Co teď budeme dělat, Hansi? - Myslím, že se pustíme do těch holubů.
Hansi, máš pravdu! René, pivečko by bodlo!
Hned to bude, plukovníku.
Translated by McJohn@email.cz