Halló, halló!
Včerejšek byl pro mě velmi špatný den.
Byl jsem zatčen za to, že jsem odpálil železnici, což jsem neudělal
a generál Von Klinkerhoffen, velmi důležitý Skopčák,
mě dal za úsvitu zastřelit.
Ale moji dva přátelé, támhleti němečtí officíři,
dali slepé náboje do pušek popravčí čety.
Abych o tom mohl vyprávět, což právě dělám.
Snad nemusím dodávat, že jsem jim zavázán.
- Rene! - Vidíte.
- Teď, když se vše vrátilo do normálu ... - Skoro vše.
Ještě jsme nedostali zpátky obraz " Padlé madony s velkýma ...".
Přestaň, Hansi.
René. Teď, když se skoro vše vrátilo do normálu,
myslím, že jseš mi zavázán. - Samozřejmě, plukovníku.
Yvett nebo Marii?
Je tak těžké se rozhodnout.
Bez rozmýšlení!
- Za půl hodiny? - Přesně.
- Ještě jedna věc mě trápí, plukovníku. - Co to je, René?
Poručík, který velel popravčí četě, která mě zastřelila,
je můj pravidelný zákazník.
Nebude mu trochu nápadné, že jsem pořád tady a živý?
- Mysleli jsme na to. - My myslíme na všechno.
Řekli jsme mu, že tvou kavárnu teď vede tvůj bratr dvojče.
Opravdu skvělý nápad, plukovníku. Jak jste jen na to přišli?
- Musíme být pohotový. - Těší se, až se s tebou potká.
- Myslíte, že to výjde? - Samozřejmě!
Podobáš se jako vejce vejci.
To jste mě uklidnil, plukovníku.
Jo ještě něco - velmi rychle mi dochází máslo, cukr a parafín.
Myslíte, že byste mi mohl trochu nechat z Vašeho skladu?
René, nemůžeme věčně podvádět v účetních knihách.
Není to fér vůči Hansovi.
- Nějak si poradím. - Děkuji, drahý plukovníku.
Ah, Helga ... sedněte si.
- Viděla jste herr Flicka z Gestapa? - Ano.
Řídila jsem se Vašima instrukcema a řekla jsem mu, že je René zastřelen,
a že jeho bratr dvojče přijel z Nancy, aby vedl kavárnu.
- Sežral Vám to? - Až po menším výslechu.
- Proč Vás vyslýchal? - Venku pršelo,
tak jsme se rozhodli, že zůstaneme doma.
Edith, Yvett! Copak mi nikdo nepomůže?
- Tady jsem, mammá. - Snad ne další cibulačka?
Ne, dnes máme lahůdku.
Fazole.
To je až příliš na jednu stařenu.
Ale to nevadí. Pojď blíž, Edith.
Teď, když je René mrtvý, našla si už jeho závěť?
Mammá, on není mrtvý. Je tam dole.
Po tom životě, jaký vedl, se nedivim.
Koukni, Edith. Musíš se znovu vdát.
Proč si nevezmeš monsieur Morrise?
Patří mu hotel "Grand place", má kavárnu ...
- Mammá, René není mrtvý! - Má ho většího než René.
Přestaň myslet na takový nemravnosti.
- Musim už jít, mám spoustu práce. - Edith!
Co chceš dělat s těma pilotama v mé skříni?
Žádní piloti tam nejsou. Schovali jsme je do kurníku.
Piloti v kurníku - někdy si myslim, že jsem se zbláznila.
Marie, Yvett!
Dva němečtí důstojníci za půl hodiny.
Vysvětlil si jim, že za leteckou helmu a ruční šlehač se platí zvlášť?
Ne v tomto případě. Teď je to na účet podniku.
Ale co řeknem partizánům? Víš, že jim musíme odevzdávat 10 procent.
Ti se budou velmi zlobit, až zjistí, že dáváme Němcům zadarmo.
Vemte si to z pokladny.
Dobré odpoledne!
Dovolte mi, abych se představil. Já jsem poručík Gruber.
Byl jsem velmi blízkým přítelem Vašeho bratra.
Mého dvojčete Reného ... Ano. Velmi smutné.
Naneštěstí já jsem velel popravčí četě.
- Ano, já vím. - Rozkaz ... chápejte.
Doufám, že mi to nebudete mít za zlé.
Vynasnažím se.
Jako obvykle? Co to tak mohlo být.
To je moje obvyklé pití. Jaká náhoda.
Opravdu jste obdivuhodně podoben Renému.
- Já vím. - Máte i stejně hezké prsteny.
Ano, odkázal mi je.
Ale jak teď vidím, máte o trochu větší řasy ...
a Vaše ruce jsou přímo umělecké dílo.
Plukovník mi řekl, že jste přijel dnes ráno z Nancy.
- Ano, to je pravda. - Vy i René jste se tam narodili?
Ano, oba jsme Nancy boys. (nancy boy = homosexuál)
René, musím s tebou mluvit.
Musíme nakrmit slepice.
Řekla Vám René. To je velmi divné.
Byli jsme si tak podobní, že nemělo smysl nám dávat jiná jména.
Oběma Vám říkali René? To muselo být docela zamotané.
Ne, ne. Říkali nám René jedna a René dva.
- A vy jste jednička? - Ne, já jsem rozhodně dvojka.
- Otto, co vás sem přivádí? - Přicházím služebně.
- Budete mě oslovovat "herr Flick". - Rozkaz, herr Flick.
- A stůjte, když se mnou mluvíte. - Rozkaz, herr Flick.
- Pojďte sem. - Rozkaz, herr Flick.
- Používáte parfém. - Vy jste mi ho dal, herr Flick.
To Vás neomlouvá.
Příslušníci německých ozbrojených sil by se neměli vonět ...
a to ani ženy.
Otočte se.
Alespoň Vaše vlasy jsou upravené.
- Otočte se. - Rozkaz, herr Flick.
Přejete si, abych Vás plukovníku ohlásila?
Ne, ohlásím se sám.
- Přejete si, abych Vás políbila? - Dobře ...
ale jen lehce.
- Děkuji, herr Flick. - Rádo se stalo.
Heil Hitler!
- Heil Hitler! - Klap!
- Neočekávali jsme Vaši návštěvu, herr Flick - Taky se mi zdá.
Jen jsme si četli, jak se válka dobře vyvíjí.
Na třetí straně je velmi pěkná fotka Fuhrera.
- Slyšel jsem, že jste zastřelili sabotéra. - Ano, herr Flick.
- Byli popravě přítomni nějací venkované? - Několik, herr Flick.
- Znáte jejich jména? - Znáš jejich jména, Hansi?
- Myslím, že jeden se jmenoval Bobi. - Ty blbče!
Mohli to být příslušníci odboje.
- Mohli to být příslušníci odboje, Hansi. - Nic jste mi nenařídil.
To tě neomlouvá. Měl sis vyžádat jejich jména a adresy.
Požádáte francouzského sedláka, aby složil cibule a upaluje, jak čamrda.
Když je to takto, zúčastníte se pohřbu.
- Pohřbu? - Pohřbu?
Pro partizány to je hrdina.
Příjdou mu vzdát úctu.
Já to budu pozorovat z diskrétní vzdálenosti.
Vy obstaráte jména a fotografie. Heil Hitler!
- Heil Hitler! - Klap!
Carstersi, ten kohout z tebe poslední hodinu nezpustil oči.
Z mého posedu asi usoudil, že snesu vejce.
To bych taky rád. Mám příšerný hlad.
Ah, večeře!
- To je ta partizánka, Michelle. - Nazdar, mládenci.
Sorry, za ty stísněné podmínky.
- Obávám se, že se váš pobyt zde protáhne. - Není to tu zrovna luxus.
Fairfax včera v noci málem spadl z bidla.
Snažíme se spojit s Londýnem, aby pro vás poslal letadlo.
Skvěle!
- Minochodem, máme docela žízeň. - Vidíte ten knoflík na tom krmítku?
Zmáčkněte ho nosem a naplní se vodou.
Díky moc.
Yvett, rychle, pojď nahoru.
Ne, jdeme vysílat!
Mammá, musíme použít tu vysílačku pod tvou postelí.
- Už tě monsieur Morris požádal o ruku? - Mammá, René není mrtvý.
Viděla jsem, jak padnul. Slyšela jsem výstřely vlastním naslouchadlem.
Přišel mě strašit! Zavolej kněze!
- Tohle je René. On je živý. - Ne, tohle je přízrak.
- Koukni, moje hůl jím projde. - Ty starý hloupý netopýre!
Chceš mě zabít nebo co?
To je zázrak!
Řekni monsieur Morrisovi, že svatba se ruší.
Nevšímejte si jí. Zvedneme postel.
Raz, dva, tři!
- Kdo je monsieur Morris? - Majitel holetu "Grand place" a kavárny.
- A proč chce, aby sis ho vzala? - Má ho větší než ty.
- Ale René je zase čilejší za barem! - To je pravda.
Haló, haló, tady lelek. Jak mě slyšíte? Přepínám.
Londýn tě slyší. Předejte zprávu. Přepínám.
"Ty slepice jsou pořád v kurníku." Přepínám.
A co je na tom tak divného?
- Přepínám. - Ti dva letci chtějí domů. Přepínám
Prosím, používej šifru. Přepínám.
"Ty slepice jsou pořád v kurníku." Přepínám.
Rozumím, Lelku. Teď dobře poslouchej.
"Ten s tím velkým dorazí o půlnoci."
Monsieur Morris! Co jsem vám říkala.
- Zklapni! - To znamená, že schodí tu zásilku, kterou jsme objednali.
To budou ty nové uniformy pro německé důstojníky,
které už nepotřebují a kopie obrazu "Padlé madony s velkými balónky".
Děkuji, Londýne. Konec a dost ... a tak.
René ...
Dole je nějaký člověk. Tvrdí, že je z pohřebního ústavu.
- A co chce? - Přišel ti vzít míru na rakev.
Ah, zapomněl jsem, že jsem mrtvý.
- Dobré odpoledne. - Dobré odpoledne.
Mé jméno je Alfons, ředitel pohřební služby
- Moje vizitka. - Děkuji.
"Rychle a stylově". To se mi líbí.
To je žena ... mého bratra Reného, toho mrtvého.
A tato dáma?
- To je Yvett. - Servírka.
Pracovala jsem pod zemřelím.
- Těžká chvíle. - Tragická.
- Kde je tělo? - V kanceláři! - V ložnici! - Ve sklepě!
No, trochu jsme s ním stěhovali.
Budu ho muset změřit,
ale to až později. Nejprve se musíme dohonout na některých bolestných detailech.
Samozřejmě.
Nejdřív rakev.
Dub, jilm, jasan, borovice.
- Co by se Vám líbilo? - Nemáte něco trochu většího?
Tohle jsou vzorky dřeva!
Dub je za 35000 franků, jilm za 25000 franků ...
jasan za 15000, borovice za 10000 franků.
- Tohle je velmi drahé. - Nemáte něco z krabic od pomerančů?
Musíme mít dub. Všichni moji sousedé s tím počítají.
- Edith, já to platim. - Chceš mě snad ponížit před mými sousedy?
Dub ... Teď, když jste si vybrali dub,
budete určitě chtít bronzová madla.
Vydrží déle.
A k čemu? Nehodláme ho už vytahovat.
A mosaznou jmenovku zdobenou stříbrným písmem.
Dovoluji si navrhnout - "Mému milovanému manželovi, odpočívej v pokoji".
Promiňte, můžu něco říct?
Zastřelili ho, nemůžete napsat "odpočívej v pokoji".
- Co navrhujete madam? - "Byl statečný, zemřel za Francii."
Ať žije De Gaulle!
Kdo?
De Gaulle, přece ten, co utek.
Měla by tam být báseň.
"Pušky vystřelili, náboje udeřili ...
Tolik nám scházíš ty malý mužíčku ...
modlila jsem se, aby tě to nebolelo."
Dvě stě franků za písmeno, to máme 12000 franků celkem.
Dvanáct tisíc fra ... ? Napište tam jen "Sbohem".
Já to zaplatím. Říká se o tom v závěti.
- V jaké závěti? - Našla jsem ji.
Byla v tajné zásuvce sekretáře v šatně mé matky.
- Všechno se odkazuje jen mně. - Tak si myslím, že asi dojde na další závěť.
A teď už mi zbývá jenom vzít míru, kdyby jste dovolili,
tomu tělu.
To není problém, já jsem jeho dvojče, můžete změřit mě.
Monsieur, jsem profesionál.
Máme svoji etiketu.
Kdyby se provalilo to, že jsem vzal míru Vám místo nebožtíku,
každý funebrák ve Francii by se smál.
To by bylo určitě něco neobyčejného.
Možná ještě než začnete měřit, když dovolítu, tu mrtvolu ...
nedal byste si koňak? - Jste velice laskav.
Yvett ...
Edith, až monsieur Alfons dopije svůj koňak,
ukaž mu to tělo v kanceláři. - Ale René ...
Reného tělo, správně.
Monsieur Alfonsi, jsem si jistý, že mi odpustíte, když s Vámi nepůjdu.
- Je to pro mě moc těžké, pochopte. - Samozřejmě, monsieur.
To je nespoutaný duh mého muže.
- Jste připraveni? - Taky doufám.
Promiňte, jen síla zvyku.
Madam ...
Pardon.
Proč má obličej od mouky?
Když ho zatkli, připravoval zrovna klobásky v těstíčku.
Jen si představte - už nikdy neuvidíme jeho klobásku!
Ještě než půjdu, budu potřebovat podpis Vašeho švagra.
- Nevíš, kde teď může být? - To nevím.
Ale jsem si jistá, že za námi příjde k baru hned, co bude moc.
Už jste skončil?
Vše je hotovo.
- Jak vypadal? - Strašně.
- Váš podpis, monsieur. - Samozřejmě.
- Děkuji, monsieur. - Já taky.
- Děkuji, děkuji. - Monsieur ...
Děkuji.
Nechal jsem tam metr.
My Vám ho přineseme!
- Kdo to je? - Neotvírej, dokud ji nezakryju víkem.
To je Michelle od partizánů. Co nám asi chce?
A jak to mám vědět? Otevři a zjistíš to.
- Rychle, všichni dovnitř. - Co se děje?
Včera v noci nám obraz "Padlé madony s velkýma balónkama" padákem neschodili.
Ale schodili tohle. Pronásleduje nás německá hlídka.
- Musíš nám to schovat. - Co je to?
Protitankové miny. Zacházej s nima velmi jemně.
Zůstaň v klidu. Jestli je Němci najdou, zastřelí tě.
Při dnešních cenách bych si další pohřeb dovolit nemohl.
Rychle, musíme jít. K zadnímu vchodu.
- Kam je mám schovat? - Ty už něco vymyslíš.
Ale pospěš si, Němci nás sem mohli vidět vcházet.
Jdou sem němečtí vojáci!
Rychle, do rakve!
Ne ty, tohle!
Co dělají všechny ty lahve v rakvi mého muže?
Jsou tam kvůli zátěži. Až ji zvednou, budou si myslet, že tam ležím.
Rychle ten zbytek!
Počkej, než nasadím víko.
- Co chcete? - Okamžitě nás pusťte dovnitř! Ustupte!
Proč obtěžujete ubohou ženu v období smutku?
Pronásledujeme partizány. Víme, že sem vešli těmito dveřmi.
Měli jsme je za zákazníky, ale tudy jen prošli a vyběhli zadem.
- Viděli jste jejich obličeje? - Ne, zrovna jsme tu spolu šroubovali.
Co se děje? Co tu dělali ti vojáci?
Pronásledovali partizány.
René, musíš se přestat stýkat s těmi lidmi.
Jestli to zjistí herr Flick, donutí tě mluvit.
- A mohl byste mu říct o nás. - To bych dřív zemřel, plukovníku.
O to bych se už postaral.
- Zatížil jsi rakev? - Ano, plukovníku.
Právě jsem skončil.
Hansi, černé pásky.
- Vy jdete na pohřeb, plukovníku? - Samozřejmě.
Měli jsme Vás moc rádi.
Jedno malé varování - herr Flick bude všechno sledovat ze křoví.
Postarej se tedy, ať tam nejsou žádní partizáni.
Samozřejmě, plukovníku. Děkuji, že jste mi to řekl.
- Co to je? - Zaplatila jsem zvonění.
Všichni obyvatelé Nouvionu příjdou vzdát úctu jeho památce.
- Kolik ten randál stál? - Bylo to velmi levné. Sto franků za úder.
Ty máš zaplaceno 50 úderů.
A co je tohle?
- Pěvecký sbor. - Kolik stojí tyhle?
Říkali, že se s nima vyrovnáš jako obvykle,
a pak se zařehtaly, ale to jsem nepochopila.
Vypadají velmi překrásně, jak tam tak stojí s těmi svíčkami.
To by se mi taky líbilo, až na mě příjde řada.
A třeba i dřív.
Zklapni!
- Co ten tady děla? - Stál jenom 500 franků.
- Pravý kněz by přišel na 3000. - Dobrá volba, Edith.
Sešli jsme se zde, drazí, abychom se naposledy rozpučili s naším dobrým přítelem ... Reném.
Raz, dva tři, čtyři!
- Gounod? - On sám by to nepoznal.
Něco se děje.
- Přesuneme se do lepší pozice. - Na zadní sedadlo, herr Flick?
K pozorování pohřbu.
Je tady jen několik mých přátel.
Neříkala jsi náhodou, že moji smrt bude oplakávat celá vesnice?
Nouvionští "Rangeri" mají zápas venku.
- René, chyť mě za ruku. - Chystáš se omdlít?
Ne, nevidim na cestu.
René, myslíš, že se budou partizáni hodně zlobit,
když pohřbíme jejich protitankové miny?
To je jejich problém, tohle je můj.
- Myslíte, že máme jít parádním krokem? - Ne, Hansi. To by bylo velice nevkusné.
Stačí, že je tady člověk, který ho zastřelil.
Plnil jsem jen rozkazy. Byl jsem z toho zničený.
Když jsem vyslovil slovo "pal", cítil jsem se jako mizera.
To bude stačit. Tady nás neuvidí.
Předkloňte se a chyťte se za kotníky.
- Co máte za lubem, herr Flick? - Rád bych podstavec na můj dalekohled.
Co se děje?
- Pospěšte si! - Kdo má klíč?
- Kněz má klíč! - Já?
Ne Vy, pravý kněz.
- A kde je? - Hraje centarhalfa za nouvionské "Rangery".
A jsme v háji.
- Jaký je problém? - Kněz zapomněl doma klíč.
Mám odstřelit zámek?
Nebýt Vás a vašeho střílení, tak tu hlavně vůbec nejsme.
Nemohli byste všichni přijít zítra?
- Nevydržím až do zítřka. - Podívejte, vůz!
Miny!
Děje se něco opravdu divného.
A co, herr Flick?
Rakev a smuteční hosté jdou směrem k nám.
- Nepřesuneme se do jiné pozice? - Ne. Tady jsme zcela v bezpečí.
To bylo velice zábavné.
To nebylo moc zábavné.
Translated by McJohn@email.cz