Halló, halló!
Vítejte v mé kavárně.
S radostí vám oznamuji, že život zase běží jako dřív.
Ty dva anglické letce, kteří se tu schovávali,
odtud partyzáni odvedli a schovali v nedalekém klášteře.
Obraz Padlé Madony s velkými balónky od Von Clompa,
který jsem zazdil ve sklepě, je nyní ve vlastnictví herr Flicka z gestapa.
Já jsem byl definitivně zastřelen
a nyní se vydávám za svého vlastního bratra.
Nikdo o tom samozřejmě neví. Kromě mé ženy,
pomocnic a matký mé ženy.
A německého velitele a jeho zástupce,
jeho sekretářký a většiny našich partyzánů, ale to je vše.
No a to bouchání, které slyšíte, to je moje šílená vdova,
která tam vzadu pátrá po mé závěti, v níž všechen svůj majetek odkazuji jí.
To mě nevzrušuje, ať si bouchá třeba celý den,
Závěť je totiž schovaná v tajné skrýši za kukačkami, kde ji nikdy nenajde.
- Dobré ráno, René. - Dobré ráno, poručíku.
To je ten chlap, co mě odbouchl.
Je do mě úplný blázen.
Asi ho dráždí ta zástěra.
René, vy dneska máte líčka jako namalovaná!
A v očích máte takový roztomilý výraz,
který najednou zmizel. To chce panáka.
Výborný nápad!
Otevři dveře, Edith, koukej otevřít!
Našla jsem ji! Našla jsem ji!
Ticho tam!
Našla jsem závěť svého nebožtíka muže.
Kvůli takové prkotině snad nemusíš tak povykovat.
Dej ji sem, Edith. Konečně, jsem jejím vykonavatelem.
- Není adresována tobě. - Ale rozumí se samo sebou,
že René by si přál, aby vykonavatelem byl jeho bratr.
Snad, ale tu touhu nevyjádřil.
Pojďte všichni sem a já vám přečtu poslední vůli mého předrahého manžela,
kterého mi zastřelili Němci!
- Jen jsem plnil rozkaz. - Sedněte si.
Všechno tu odkazuje jen mně.
"Já, René Artois, při zdravé mysli ... "
Tak o tom by se dalo pochybovat.
"... tímto odkazuji všechen svůj majetek své drahé a věrné manželce,
jež mi byla útěchou a plnila mě radostí ve šťastných dnech mého manželství."
Napsal jsem ji o líbánkách.
Překrásně řečeno!
- Vzadu je ještě něco napsáno! - Ne!
"PS: Pro Yvettu ..."
Skoro to nepřečtu, jako by se mu třásla ruka.
" ... a Yvettě, která tak oddaně sloužila pode mnou,
odkazuji ono rozkládací kanape v salónu."
- To kanape není rozkládací! - Ale je, když ho nepodložíte knihou.
"PS: Marii odkazuji malý biliárový stůl, který nám oběma způsobil tolik radosti."
Nikdy jsem vás neviděla hrát.
René mi pokaždé nařídil, abych zavřela a zaklínila kliku židlí.
Co jste dělali, že jste nechtěli být rušeni?
Mě se neptej, já jsem mrtvý. Vzpomínáš si?
Každopádně se rozhodl úplně správně. Všechno je teď moje.
Dokud mě smrt nerozdělí.
Byl to dobrý člověk. Měl velice něžnou a citlivou duši.
Dovedl být občas nepřístupný. Stejně jako Vy.
- Jsme nedůvěřivá rodina. - Připijeme si na Reného památku.
Nepřeháněj to, to je můj nejlepší koňak.
Jeho nejlepší koňak. A teď je to můj nejlepší koňak.
- Na jeho památku. - Na Reného.
Tak, to by bylo.
- Co máš zase v plánu? - Jdu si koupit nový klobouk,
- tak si beru peníze. - Na co potřebuješ nový klobouk?
Zapomněls?
Jsem bohatá vdova v nejlepších letech, dneska mě mammá provede po náměstí.
Nějaký štramák se zahledí na mě a na můj nový klobouk.
"Kdo je to?" Zeptá se.
"To je přece ta bohatá vdova Artoisová," odpoví mu.
"Jak mladě a štíhle vypadá, toužím jí složit poklonu," řekne on.
A možná, že zítra ráno se objeví u mých dveří
s překrásnou kyticí vonících růží.
Pokud se sem s tou bílou holí vůbec doštrachá.
- Poručíku Grubere! - Plukovníku?
- Ten obrněný vůz venku je Váš? - Nemá na blatníku malou dírku?
- To má! - Potom je můj.
Tak s ním laskavě odjeďte. Je na mém parkovacím místě.
Plukovník rád parkuje pod stromem, jinak se mu rozpaluje posez.
Omlouvám se, plukovníku.
Hansi, řekneš mi, proč sedíš?
Protože mě dost bolí nohy.
Hansi, já jsem plukovník, ty kapitán. Nemáš si sedat dřív, než si sednu já.
Nemáš se zvedat dřív, než se zvednu já.
- Plukovník dělá všechno první. - Omlouvám se, pane.
Dávej si na to pozor. Začínáš se nějak flákat.
Tak, pánové, co Vám mohu přinést k pití?
Plukovník objednává první.
- Dva koňaky. - Marie, dva koňaky.
Na účet kapitána Göringa.
René, musíme spolu probrat pár choulostivých věcí.
Jistě, Marie a Yvette jsou Vám k dispozici, plukovníku,
ale musíte se pospíšit, protože v pátek míváme frmol.
- O tomhle jsem mluvit nechtěl. - Ale poznamenat, vrátíme se k tomu.
Víte, René, jsem velitelem tohoto města.
Nemůžu už dále přimhuřovat oko nad tím, že ve své kavárně ukrýváš Brity.
Plukovníku, pokud vím, přimhuřujete oko, protože jsem Vám schovával obraz
Padlé Madony s velkými balónky ve sklepě!
Teď už ne. Ten obraz je nyní v rukou herr Flicka!
- Flicka z gestapa! - Spolu se dvěma padělky.
Takže už mě nemáš v hrsti, René.
Abych tě zastřelil, stačí říct jediné slovo!
" Pal!"
Nemějte žádné obavy, britští letci jsou pryč na dobro.
Skvělé, takže když mi řekneš jména vůdců odboje,
zařídím, že budeš v bezpečí.
V bezpečí? Před kým?
Přede mnou.
Plukovníku, já jejich jména neznám.
Jsou to většinou ženy, mají na sobě baloňáky
a bílé ponožky a barety. Jako ostatní Francouzky.
A odhalují se jenom v noci!
Jako ostatní Francouzky.
- Rád bych je dostal do rukou. - Nejste sám.
Jestli nebudeš spolupracovat, nechám tě zastřelit.
- To byste přece neudělal ... - Ale ano, jen si vzpomeňte!
Plukovníku, nerad bych, abyste si o mně myslel něco špatného,
ale pojistil jsem se a napsal dopis,
ve kterém stojí, jak jste pomáhal partyzánům vyhodit železnici.
A především, jak jste ukradl obraz.
Ten dopis podepsala celá vesnice. Ve chvíli kdy, budu zatčen,
bude předán do rukou herr Flicka z gestapa.
Herr Flicka z gestapa? To bys neudělal!
Ale udělal.
Tak to je šach mat, plukovníku.
René, jsi chytřejší, než jsem si myslel.
Děkuji, plukovníku.
Teď, jestli to smím navrhnout, všechno smažeme, ano?
Vy nemáte obraz, já nemám letce, ale aspoň mi zbyla děvčátka.
- Což nás přivádí k bodu jedna. - Řekněme v devět hodin?
To by šlo ... Počkat!
S mokrým celerem a leteckou kuklou.
A s kouřícím talířem boloňských špaget a metrem prádlové gumy.
Hansi, jen tak mezi námi, co přesně máš v plánu?
Napadlo mě, že rychle něco zhltnu a Marie mi mezi tím vyspraví jégrovky.
- Poslal jste pro mě, herr Flick? - Jdete pozdě. Rychle si postupte dál!
Stát!
Vyndejte si kapesník!
utřete si ústa.
Vraťte kapesník na místo!
Otočte se.
Můžete mě políbit.
Šest bodů z deseti.
Srazil jsem čtyři za česnek.
- Smím se posadit? - Ne, zůstaňte stát.
- Mám problém. - Smím se zeptat jaký?
Ano!
Mám tři obrazy Padlé Madony s šesti velkými balónky.
- A v čem je problém? - Jenom jeden z nich je pravý.
- Jenom jeden velký balónek? - Ne, jeden obraz.
Jeden je padělek, který jsem nechal zhotovit sám,
jeden se záhadně objevil v mém štábu
a jeden je originál.
Schoval jsem je všechny do svých gestapáckých holinek,
a potom mi tu uklízeli a všechno pomíchali.
- Nyní nevím, který je který. - Proč nepošlete pro toho padělatele?
Mohl by identifikovat ten pravý.
To je výborný nápad.
- Dotyčný však není k dispozici. - Proč ne?
Vypadl ze služebního vozu gestapa
přes most na koleje, kde ho přejel Berlínský expres.
- Byla to nehoda. - Jistě, herr Flick.
Originál chci po válce prodat, abychom měli po svatbě z čeho žít.
Herr Flick, asi bych Vám měla říct, že mám přítele v armádě,
se kterým si dost významně a seriózně píšeme už dlouho.
Dejte mi jeho jméno, hodnost, číslo útvaru a záhy bude po problému.
Na druhou stranu ... Nemá Vaši energetickou,
imponující, dominantní a nemilosrdnou osobnost,
která mě k Vám přitahuje jako vosu ke sklenici džemu.
Nyní postavím na čaj.
Najdete mi člověka, který rozumí malířství,
a který rozhodne nade vší pochybnost,
- který z nich je pravý Von Clomp. - Rozkaz, herr Flick.
Marie, neměla bys to dělat, pokud tu nejsem a nedržím tě!
- Mohla bys klidně spadnout! - Už se skoro stalo ...
- René, musím s tebou mluvit. - Poslouchám tě jedním uchem.
Někdo nás může sledovat, musíme se sejít o samotě.
Dáme si rande pod schody v komoře na košťata.
- Už teď mi vstávají vlasy hrůzou. - Ale René!
No dobře, budu tam za deset minut.
Prchni, tvoje žena jde sem dolů!
Co tomu říkáš?
Proč máš na hlavě chcíplou slepici?
- A proč si zase bereš peníze? - Na občerstvení pro mammá,
monsieura LeClerka a možná i pro svého ctitele.
Jestli nepřestaneš, tak z tebe bude brzo chudá vdova.
Madam, vyvezl jsem pojízdné křeslo Vaší paní matky přede dveře kavárny.
Proč jste všichni vyšňořený jako někam do šantánu?
Já, LeClerk, mám tlačit křeslo!
Budete vypadat jak z cirkusu. Budeme pro smích celé vesnici.
Fanny, má lásko, jsi připravena? Křeslo čeká.
Copak mi nikdo nepřijde pomoct?
Vidíš? Mé lišce vypadly zuby.
Jestli chceš vypadat elegantně, můžeš jí nasadit svou protézu.
Pojď!
Fanny, kam se poděla všechna ta léta?
- Nejen ta léta jsou v háji ... - Drahý Rogere ...
Vzpomínám, jaký jsi byl fešák! Jako ze škatulky!
Ach ano, abych to zapomněl!
Jaká škoda, že jsi tolik sešel.
Snad, ale pořád ještě umím točit hůlkou!
To nám bude platný, jako mrtvýmu zimník.
Mammá, nepochválila jsi můj nový klobouk.
Vypadá jak chcíplá slepice.
A je to.
Bohatá vdova! Kdo má zájem o bohatou vdovu? Bohatá vdova!
Pane LeClerku, myslím, že bychom měli být trochu rezervovanější.
Poměrně bohatá vdova! Kdo má zájem o poměrně bohatou ...
- Marie. - René!
Zavři dveře.
René, má lásko!
René, proč jsi tak upjatý a odměřený?
Jsem napíchnutý na držadle vysavače.
- René ... - To je lepší.
- Co je? - Teď, když nejsi ženatý s Edith,
splníš slib, který jsi mi dal?
V téhle komůrce to nebude zrovna moc snadné.
- Slíbil jsi, že si mě vezmeš. - Ah, ty myslíš tohle.
Víš, není to tak jednoduché. Všechny peníze jsem odkázal svojí ženě.
Těch seženu co budeš chtít. Muži mi platí za mé služby.
Dobře víš, že nesnáším stání ve frontě.
Ne, Mariánko, musíš být ještě nějakou dobu trpělivá.
René, že mě nezastoupí žádná jiná!
V tak těsném prostůrku? Jak by mohla!
Yvett, copak ty tady?
Někdo vytáhl tu knížku z pod kanape v salónu.
Cože? Frank Harris ...
Skoro ta správná velikost.
René?
Když jsi teď volný ...
kdy oznámíš naše zasnoubení?
Víš, sladká Yvett, nesmíme to uspěchat, musím se dostat zpátky ke svým penězům.
Mohl bys svou ženu otrávit.
Z těch svých blivajzů už má imunitu.
Najdeme jiný způsob, zatím se musíme držet při zemi.
Chceš to na podlaze?
Tak nízko zase ne.
René, slib mi, že se mezi nás nikdy nic nepostaví.
Dělám co můžu.
- René! - Yvett!
Cítíš, jak mé srdce buší a buší?
- Ano, slyším to! - René?
- Je vzduch čistý? - Jsem pořád doma, jak to mám vědět?
Až ti řeknu, co se stalo, tak ztvrdneš.
Jak dlouho už tam stojíš?
- Ti dva Britové odešli z kláštera. - Skvěle!
A teď zas s Yvett můžu pokračovat v přípravě menu na dnešní večer.
Odešli, protože je tam přišli hledat Němci.
- Ti letci jsou na útěku. - To je ovšem váš problém, ne můj.
Je mi fuk, jestli ty jejich přitroublý ksichty už nikdy neuvidím.
- Hello! - Hello!
To jsou ti letci.
Tak to bych nepoznal. Hlavně ať nejdou sem!
Ty se s nimi dorozumíš. Řekni jim, ať jdou pryč.
Hoši, René byl slušný, že vás ubytoval, ale už jste tu návštěvu přetáhli.
Nemůžeme se jako jeptišký promenovat celý den.
- Nácci se na nás nabalujou. - A to jim nevadí ten knír?
Měla byste vidět knír matky představené.
- Do kláštera se nevrátíme. - Fairfax zvoral výšivku
a půl dne jsme šukali po klášteře a drhli podlahy, podívejte!
Proč ti ukazuje kolena?
Celý den prošukal v klášteře.
Není divu, že ho vyhodili. No tak, ať jdou pryč.
Poslyš, René, jsi životně důležitý článek na únikové trase.
- Tohle je bezpečný dům. - Pro mě už dávno ne.
- Tak to zkusíme po zlým! - Po zlým?
Nejde-li to jinak? Kolaboruješ nebo pomůžeš odboji?
- Máš v ní náboje? - Jsem zoufalá! Jistěže!
- To bys měla být spíš ráda. - Tak co?
Jsem na vaší straně, Michelle, ale zároveň musím vést podnik.
Přece nemůžu být na Němce nějak hrubý! A rozhodně ne tváří v tvář.
Občas na ně vypláznu jazyk, když jsou ke mně otočeni zády,
nebo jim drobet víc osolím polévku, ale všechno má své meze!
To je plukovník s kapitánem. Plukovník zaparkoval pod stromem.
- Myslím, že jdou sem. - Nesmí je vidět! Odveď je oknem!
Tudy nemůžou, je tam řidič se zbraní!
Rychle tudy.
René, plukovník s kapitánem jdou sem.
Zabav je, než vymyslím, proč tu mám dvě jeptišky.
- Sbírka na varhany? - Sbírka na varhany s mou pověstí?
Běž, běž! Zabav je!
Plukovníku, vítejte u nás, chtěl byste se občerstvit něčím,
- co není vysoko na polici? - Ne, děkuji.
- Potřebujeme Reného. Je vzadu? - Ne!
Výborně, potřebujeme soukromí. Počkáme tam, než ho najdete.
Ježíši, rychle, ať si kleknou.
Dej jim tohle, Yvett.
Uhni stranou!
- Nechcete raději počkat u mě? - Ustup si.
Nevyrušujeme náhodou?
René nechává sloužit zvláštní mši za svého zemřelého bratra.
- Vždyť je na živu. - Ale církev o tom neví.
Chtěli sloužit velkou mši v katedrále, ale takhle to vyšlo levněji.
Jeho rty šeptají tichou modlitbu, je to velmi dojemné.
Když je to tak, sundej si čepici
Kdo je Frank Harris?
To byl prorok.
Hansi, podej mi to.
Kdo by byl řekl, že v nebi skáčou přes kozu.
Chtěl jste se mnou mluvit, plukovníku?
Helga, moje sekretářka, dostala rozkaz přivést poručíka Grubera na gestapo.
- Ví snad něco? - Myslím, že ne, plukovníku.
René, byl vždycky velmi opatrný, aby před ním něco neprozradil.
Omluvil byste nás teď? Právě jdeme do finále.
- Asi bychom měli jít. - Blízkost jeptišek mě povznáší.
Tak to nebudeme otálet.
Provedla jsem vše dle Vašich instrukcí.
Prošla jsem akta a zjistila, že v civilu poručík Gruber
krátce pracoval jako asistent v obrazárně v Kolíně nad Rýnem.
Před tím, než dělal aranžéra, nebo až potom?
Až potom.
Doufejme, že vyřeší můj problém. Vyslechnu ho hned.
Předveďte ho!
Heil Hitler.
- Nějaké další rozkazy pro vojáka? - Nikoli.
Odchod!
Musím se omluvit za způsob, jakým jste byl přiveden do mého štábu.
To je v pořádku.
Vlastně se mi to docela líbilo.
Ten voják, co mě sem přinesl, má velmi široká ramena.
Zjišťoval jsem, jakou máte minulost a záliby.
umění je Váš velký koníček, že ano?
Když to říkáte ...
Teď si Vás přezkouším.
Cítíte nějakou bezprostřední reakci?
- Nic co by stálo za zmínku. - Snažte se víc.
To je Helga?
To tedy rozhodně není žádná Helga.
- Možná byste se rád podíval z blízka. - Je to nutné?
- Třeba Vám pomůže tohle. - To bych za nezbytné nepovažoval.
Jeden je originál, dva jsou padělky. Který je který?
- Tohle je raný Von Clomp. - A jak to víte?
Když vyrostl, podepisoval své obrazy trochu výše.
- Nějaká stopa? - Ano, tohle je pravý obraz.
- Jste si jistý? - Tohle je rozhodně rukopis mistra.
Když se dostal k tomuto místu, vždy ho zakončil kroužkem a puntíčkem.
Výtečně!
Chápete, jak je důležité, abyste nikomu neřekl, co jste viděl?
- Máte mé slovo, herr Flick. - To mi nestačí, posaďte se sem!
Co nyní ... chcete dělat?
Gestapo zná způsoby, jak si zajistit mlčení.
Helgo, je připraven.
- Víte, co máte dělat? - Ano, herr Flick.
Vyletí ptáček!
Dobře, to stačí, Helgo.
To stačí, Helgo!
Je Vám jistě jasné, co by nastalo, poslat tuto fotografii vašemu veliteli?
Už by se mnou do smrti nepromluvil.
- Plukovník s kapitánem už odešli? - Samozřejmě, před víc jak půl hodinou.
Proč jste nic neřekli?
Schovávala jsem se za závěsem a zadržovala dech.
- Kde jsou letci? - Nebojte se, my jsme je schovaly.
- Jsou tam, kde je nikdo nenajde. - Někdo sem jde!
Nenápadně se vypařím zadním vchodem.
Jděte pryč, máme zavřeno.
To vím, já ten pajzl vlastním!
Dovnitř a přestaňte se konečně producírovat.
To bylo odpoledne!
Moje drahá, krásná, malá Edith, jsem na ni tak pyšná.
Rojili se kolem ní jako mouchy.
Nejspíš jí ulítl klobouk. už jsme měli dávno otevřít!
Yvette, Marie vezměte tu starou můru a šoupněte ji zpátký do postele.
LeClerku, shoďte ten klobouk, vemte si zástěru a umyjte sklenice.
Vůbec jsem nevnímala čas. To byl úžasný den!
Tolik komplimentů, tolik zvednutých klobouků.
- Zřejmě jim vstávaly vlasy hrůzou. - Koukni, spousta mi dala své vizitky.
Ubrousky a dodávky potravin?
Kloboučnictví?
Toaleťák?
Dnes večer zazpívám, jako ještě nikdy v životě.
Čistěji?
- Pane LeClerku? - Madam?
Zahrajte mi pár akordů, projedu si stupnici.
Nemáme čas, už přišli zákazníci. Dobrý večer, pánové.
Pane LeClerku,
akord C.
Madam, to piano je ... Je v troubě.
Tohle dělalo minulý týden.
René, piano se zase porouchalo. Sprav ho, já zatím naše hosty obsloužím.
Tam jsou zase myši. Chodívají se tam schovat, když zpíváš.
Někdy tam holt uvíznou.
- Hello! - Hello!
Plukovníku!
Kapitáne! Jaká radost, že jste přišli do mé kavárny zrovna teď.
Edith, jednu pro plukovníka, buď tak hodná.
Ale René, ještě jsem si neprocvičila stupnice!
- Na stupnice není čas, Edith, musíš ... - No dobře, začnu tedy rovnou zpívat.
- Ne, Edith, nesmíš zpívat, nesmíš! - Ale René, máme nové zákazníky!
- Co vám mám zazpívat pánové? - Zazpívejte nám Lili Marleen.
Pane LeClerku, Lili Marleen!
- Lili Marleen. - Jasně.
Raz, dva tři čtyři!
- Sýrová mísa, plukovníku. - ... lucerna právě začala plát
a pokud také dnes svítí opět tě uvidím, svou Lili Marleen ...
Translated by McJohn@email.cz