Halló, halló!
Každý slabý větřík "Louise",
ptáčkové na stromech "Louise"...
Zpívám si tuhle písničku, protože jsem šťastný člověk.
Ti dva letci jsou teď už v márnici. Márnici pana Alphonse, funebráka.
Ne, nejsou mrtví,
čekají, až prolezou tunelem do zajateckého tábora přes ulici,
takže už je víckrát neuvidím.
Ten portrét Padlé Madony s velkými... Víte čím...
Ten má plukovník v kanceláři. Zaplať pánbů za to.
Můžu se konečně zabývat normálními každodenními problémy.
To znamená především:
Za prvé, zabránit Marii, aby zjistila, že mám pletky s Yvette.
Za druhé, zabránit Yvette, aby zjistila, že to táhnu s Marií.
A za třetí, zabránit mé ženě, aby zjistila, že to peču s oběma.
Sedím zde a leštím příbory jen proto,
že odtud vidím, kdy má žena vkročí do řeznictví pana Chevala.
Ano, už vchází.
On ji zdraví
a teď ukazuje sekáčkem na kuře.
Tohle jednání potrvá nejmíň deset minut a možná půjdou i do skladu, takže...
Mám teď chvilku času!
Yvette?
René!
- Ty můj holoubku hřivnáčku! - Ty můj kohoute!
René, cítíš, jak mi pod tenkou blůzičkou divoce bije srdce?
Ne, přitiskni se víc.
René, jak dlouho to budeme moct takhle dělat?
Jak dlouho trvá oškubat kuře?
Vím jak ti asi je, když jsem s jinými muži.
Ale neboj se, celou tu dobu myslím jen na tebe.
Když jsem se svou ženou, taky myslím jenom na tebe.
Nepomáhá to.
- Musím jít. - Ó, né! - Ó, ano!
Obejmi mě ještě jednou!
René, přijď dneska v noci, dám ti znamení, až bude klid.
Jaké?
Sundám z okna červenou lucernu.
Yvette, ty jsi tak romantická! Běž už, mé dítě.
- René! - Marie!
René, jak dlouho to takhle budeme moct dělat?
Dokud se moje žena nedoštrachá od řezníka.
- René, přijdeš dnes v noci ke mně? - Ne, ne, Marie, je to riskantní.
- A co větrací skříň vedle koupelny? - Tam je moc horko.
Tak si tentokrát stoupnu zády ke kotli já.
No jo, tak dobře.
Dohlédnu na Edith, aby večer odpustila co nejvíc horké vody.
Polož to děvče a dobře mě poslouchej!
Nebudu to víckrát opakovat.
Letci jsou v márnici, ale to kopání jim jde moc pomalu.
Je tam tvrdá hlína. Potřebují pomoc!
- A proč jim nepomůžou funebráci? - Ti kopou hroby.
Do hrobů dávají hlínu, která se vykope v tunelu.
Pokud dávají hlínu z tunelu do hrobů, kam dávají hlínu z těch hrobů?
Musí kopat další hroby.
A nebude Němcům podezřelé kopání takové spousty hrobů?
Ne, pokud bude dost mrtvých Němců.
Ty jseš ale umanutá, to ti teda povím!
Edith, jak dlouho mě tu necháte trčet s nohama nahoře?
Tiše, mammá, René nese novou baterii do vysílačky.
Edith, je to těžký jako hrom. Otevři to.
Edith? Edith!
No tak!
Slyšela jsem, že mi včera večer jeden Němčour ukradl obrázek s květinami!
Buď ráda, že neukradli stříbro.
Dal mi ho tenkrát jeden chudý malíř, kterýho pak chytil rapl.
Toho chytil rapl, už když ho maloval.
Á, ten by mi snad snesl modré z nebe.
Říkal, že když se za něj neprovdám, tak vezme nůž
a bude mi posílat svoje tělo po kouskách.
- A co bylo dál, mammá? - Někam odešel.
Ale vzpomínám si,
že jsem dostala doporučenou poštou jedno ucho.
Ucho?
Jak se jmenoval?
Říkala jsem mu Boby.
Ještě, že tak.
Přišlo mi, že Vincent, je spíš pro teplouše.
Vincent?
Ty stará můro, to byl van Gogh!
Celou dobu nám tu visel van Gogh a my nic netušili!
- Tvrdil jsi, že je to mazanice! - Co já vím?
- Ale ona... - Zas ty blikající koule!
Haló, Lelku, haló, Lelku!
- Slyšíš mě? Přepínám. - Haló, haló, tady Lelek.
Dej to sem! Ty nejsi Lelek!
Já jsem Lelek!
Ty jsi paní Lelková!
Haló, haló, tady je Lelek, pošlete zprávu. Přepínám.
Spojil se bratr Lawrence s tetou Emilkou a chlapečkem Modráčkem? Přepínám.
Najdi to, Edith, spojil se bratr Lawrence s tetou Emilkou a Modráčkem?
To jsou mi ale věci, dneska je to sodoma gomora!
- Sklapni! - Jestli jsou letci v zajateckém táboře.
Musíme říct, že ne.
Chlapeček Modráček má pořád Emilčin kopeček.
Doufám, že po stonku fazolky vylezou už dnes.
- Zapsal jste zprávu, von Smallhausne? - Podle rozkazu, herr Flick.
- Co to znamená? - Naštěstí jsem absolvoval Oxford.
- Jsou to dětské říkanky. - Musí tu být souvislost!
Pokud si vzpomínám, bratr Lawrence měl kredenc.
- Letci můžou být v kredenci. - Výtečně!
Tetě Emilce líbilo se v mohylce.
Co je to mohylka?
Mohylka je kupka hlíny, něco jako krtinec,
- jenže větší. - No a kde žijí krtci?
V podzemí! Podzemní odboj je schoval do kredence!
Tak...
- A co ten chlapeček Modráček? - Nevzpomínám si.
Přemýšlejte, von Smallhausne, může na tom viset vaše kariéra!
Vybavuje se mi to! Oxford, řeka, zasněžené věžičky.
Měl hole!
Francouzské hole!
Do té kredence je schovali francouzští odbojáři!
Tak, kde je ta kredenc? Neopomněli jsme něco?
Máme mohylku, hole, kredenc.
Bratr Lawrence se koukal do kredence, zda tam nenajde pro svého pejska kost.
Kost?
- Kde se nacházejí kosti? - U řezníka?
- Kde jinde, von Smallhausne, kde jinde? - Na hřbitově.
V poslední době se tam moc kopalo. Vypátráme to!
Vy jste tak strašně chytrý, herr Flick.
Nelezte mi do zadku.
- Přeju dobrý den. - Dobrý.
Nesu vám co vždycky.
- Kde jste nechal plukovníka? - Je naštvaný, nemluví na mě.
Řekl mi jenom "Heil Hitler".
To je dost málo oduševnělý rozhovor.
A co mezi vámi způsobilo takový rozkol?
- Ta střelba včera. - Ale za tu přeci nemůžete!
Vy jste nikoho nezastřelil. To ta moje žárlivá ženská.
Vzala si mou zbraň!
Plukovník už je takový.
Zabavil mi boty, protože jsem odmítl kopnout vesničana.
Víte, mě tahle válka netěší.
To se divím, kapitáne, myslel sem, že se výborně bavíte.
Zdání někdy klame.
Není vždycky snadné buzerovat, řvát a nadávat.
Je to těžké, být dobyvatel, když to nemáte v nátuře.
- Tak proč to děláte? - To ten Hitler.
Je to náročný chlap.
No ovšem.
Není nic horšího, než nevrlý malíř pokojů.
- Taky jsme tu měli jednoho. - René,
bude ten úplatek tomu četníkovi stačit?
Určitě!
René.
Nevím, jak vám poděkovat.
Udělám pro vás cokoliv.
Chcete parfém? Hedvábé punčochy?
Jen si řekněte o něco hezkého.
Teplé prádlo?
Nejdu náhodou nevhod?
Ne, ne, ne, mluvili jsme jenom o jedné soukromé záležitosti.
Chápu.
Tedy, doufám, že včerejší střelba nevyvolala žádné reakce.
Střelba? Tady se střílelo, René?
Ne, na nic si nevzpomínám, ovšem byl to velmi rušný večer.
- Rozumím vám. - Plukovník!
- Dobrý den. - Dobrý den, René.
- Dobrý den, Huberte. - Dobrý den.
Heil Hitler!
Řekněte mu "Heil Hitler" za mě.
- Vy jste se pohádali? - Ano.
- Kvůli ženě? - Ne, ne kvůli ženě.
Chápu.
Tak co, Huberte, co je s obrazy?
Odnesl jsem si je k sobě do bytu.
Mohu tam okopírovat Padlou Madonu.
- Dvakrát. - Dvakrát?
Radši si to napíšu.
- Mám tužku. - Díky.
Madona s balonky.
Dvě.
Pro Hitlera a pro Flicka. Originál vrátíte mně!
Chcete říct: "vrátíte nám", ne?
Pořád mě ignoruje!
Generál mě požádal, abych okopíroval jednoho van Gogha.
- Originál pošle Hitlerovi? - Ne, Hitlerovi pošle kopii.
To je k nevíře! Nad něco takového by měl být povznesený, ne?
Já vím, plukovník ne, ale generál přece určitě!
Poručíku?
Drahý poručíku, nemohl byste udělat ještě jednoho van Gogha?
Řekněte generálovi, že je to originál a vraťte originál mně. Mně patří.
- To by nebylo poctivé. - Po válce se rozdělíme o zisk.
Ještě jednu kopii, Grubere.
To máme dva van Goghy,
a dvě Padlé Madony.
Čtyři balonky.
Sestro, pojďte ke mně.
- Jsem tady, herr páter. - Podejte mi můj silný dalekohled.
Hned to bude, herr páter.
Co jste doufal, že uvidíte, herr páter?
Co jsem doufal uvidět, jsem již viděl.
Moc se tam kope a málo pohřbívá.
- Co budem dělat? - Počkáme.
Mám vás políbit?
Ne v převleku za jeptišku! Byla by to urážka.
Koho by to urazilo?
Urazilo by to mě.
Von Smallhausne, přestaňte čmuchat a jděte s tou kouřovou bombou někam!
Velebný otče, zhřešila jsem. Vstoupila jsem do hanebného domu,
kde polonahé hříšné dívky dělají s muži samé nemravné věci.
Dobře, ale co s tím mám co dělat já?
Víte, musíte uložit té hříšné dívce pokání.
Aha.
Jdi domů
a řekni stokrát "Heil Hitler".
Nechal jste ji vyváznout moc lehce. Obvykle jste mnohem tvrdší.
- Overtura a novicky, prosím. - Jdem, sestro, jsme na řadě.
- Sakra dřina, Fairfaxi. - Já vím.
Pustilo ti oko na punčoše.
- Jak to jde, hoši? - Je tu skála nebo co.
- Potřebujeme vrtačku. - Ale to nejde!
- Dělala by hrozný hluk. - A nemohl by alespoň někdo píchnout?
Přijde sem pár lidí z kavárny.
- Jak to jde, Simpsone? - Trochu se to maže, pane.
Tou lžičkou to moc nejde.
Makejte dál, do nástupu máme ještě pár hodin.
- Dobrý večer. - Bože můj...
Á, strážníku, vítejte do mé skromné kavárny.
Pst,
to jsem já, Leclerc.
Ne!
Nesu vám zprávu od Michelle.
Kde se couráte? Čekáme tady na instrukce.
Madam, jedna paní viděla exhibicionistu.
- Musel jste ho zavřít? - No, to ne.
Musel jsem se převléknout za policistu, aby ho nepoznala.
Co máte vyřídit?
Máte přijít okamžitě do márnice a pomoct jim tam kopat.
A jak se tam máme dostat? Všude jsou Němci!
Odneste to nahoru mé matce.
Řekněte jí, ať přijde a ohlídá bar, než se vrátíme.
Jistě, madam.
Jak dlouho se mnou nebudete mluvit?
To se mi nestalo od doby, co mě jako malého poslali do Coventry.
Bylo to o to horší, že jsem chodil do školy v Düsseldorfu.
Koukejte, jak se ta servírka předvádí a vystavuje podvazky!
Vidíte!
Takže i slyšíte!
Sakra, to je ten Angličan, který si myslí, že umí francouzsky.
Bodré podoledne.
Chcete slyšet dobrou krávu nebo špatnou krávu?
Tak nás ohlašte dobrou krávou.
Už jsem uhuhlal ustřelení těch dvou štětin.
- Co tím Crabtree myslí, Yvette? - Ututlal zastřelení těch dvou štětek.
Fajn, a co ta špatná kráva?
Gestapo teď kroužkuje dokola hřibova
nastrojený za jepičku, biskupku,
a katolického pantéra.
Že jsem se vůbec ptal.
- Kde jsou ti dva letci? - Vzali rypadla,
dosrali se do tunelu
a teďka kapou.
- To asi nebude velká sranda. - My jim máme přijít pomoct.
Co budeme dělat?
V mém postroji polucisty vás tam klidně můžu zamést.
Podívejte, kupte si učebnici a naučte se mluvit francouzsky.
Je to příšerné!
Někdo se zatím nezatěžoval.
A když bude, řeknu mu, že jsem z jiného krajíce.
Yvette, Marie!
Vemte ze stolů všechny květiny, vezmeme je s sebou.
- Co řekneme plukovníkovi a kapitánovi? - Nech to na mně.
Drahý plukovníku a kapitáne, promiňte, ale jdeme se rozloučit
s těmi povětrnými ženami, které jsem zastřelila vaší pistolí.
Pojďte, dámy.
- Hansi, to se mi nelíbí. - To jsem rád, že se mnou zase mluvíte!
To je úleva!
Ať už se to nestane!
- Musíme jít za nimi. - Podle generála máme sledovat kavárnu.
To ano, máme rozkazy, zůstaneme tady.
Dámy a pánové, dnes u nás uvidíte skvělý kabaret.
Místo nepřítomné madam Edith přichází přímo z Folies Bergere
madam Fanny Lafanne!
Víc, a ještě mnohem víc,
než sám bys mohl říct, mi řekly tvoje růže ...
Rozhodně jsem měl pravdu, musíme za Reném.
Ale co naše rozkazy?
Musíme vyvíjet iniciativu. Navíc nemáme sýr do uší.
Vím, že jedno přání tvé je skromně ukryté
v těch květech kouzelných.
Večer až přijdeš, však ty víš už kam, neříkej nic, já tvé vyznání znám ...
Víc, a ještě mnohem víc, než sám bys mohl říct ...
Měl jste dojemné kázání, herr páter.
Biskupovi von Smallhausenovi, tekly po tvářích slzy.
- Protože ten krám nechtěl zhasnout. - Pořád se hodně kope.
Za tím něco je.
Půjdeme do márnice, trochu se tam porozhlédneme.
S herr Flickem se člověk nenudí.
Po tomhle už nepůjdu s žádnou holkou.
Vzals mi chuť.
Makal jsem stejně poctivě.
Bacha, někdo jde!
Stáhni si sukni!
- Vstávejte, to jsem já! - Musim vás zapustit, zlomte si vaz.
- Kde je monsieur Alphonse? - Je v tunelu, kope.
Myslím, že tam máme krysy, pořád tam něco škrábe.
To jsou hoši z tábora, hrabou tunel ven.
- V tom případě nebudeme daleko. - Musíme sebou hodit a kopat jako diví.
- Jsem z toho orvanej. - Rasovina na ruce i na nohy.
Co je to?
Monsieur Alphonse, k vašim službám.
Rychle a stylově.
- Jsem utahanej jako alík. - Tak jak to dole vypadá?
Tunel je takzvaně zanesený kyprou hlínou.
Vybírání toho, čemu v branži říkáme hnůj,
- zabere nejvíc času. - Výborně.
Tak, hoši, šup tam, kopat jak o život. My vám budeme vynášet hlínu.
Vlezte tam! Až budou hrnce plné, pošlete je zpět.
Jak dlouho tam dole budeme?
Tohle je na hlínu, tupče.
Hoď sebou Simpsone, začíná to nějak váznout.
Dělám co můžu, pane.
- Škrábání je hlasitější. - Makej, už to budeme mít.
René, vem si tohle.
Nešťouchej mě tím nočníkem.
Naplň ho a dej další.
Nočníky podávám, ne plním.
Tu máš. Spokojená?
Ó, ten je vážně kvalitní!
Až skončíme, vzala bych si jich pár do kavárny.
Podnikatelka se nezapře.
- Kam to mám dávat? - Já si to vezmu. - Padá vám to!
Pane Alphonsi, jde sem plukovník s kapitánem!
- Bože! - Musíme je varovat!
- Jdou sem dva náckové. - Co?
Řekněte v tunelu, že sem jdou dva náckové!
Jdou sem dva náckové.
Hlavně ať se sem nenacpou oba najednou.
- Myslím, že jsem skrz. - To je senzační!
Můj bože, francouzská kost!
Jsou na tom asi zoufale, když lezou sem.
- Ahoj, kluci! - Nazdar!
Pro Krista, Fairfax a Carstairs ze 402. letky!
- Co tu děláte? - Utíkáme k vám. A co vy?
Utíkáme ven.
- Pozor, hoši! Jdou sem náckové! - Rychle couvejte!
Rychle, no tak, no!
Omlouvám se, jestli jsme přišli nevhod.
- Čím mohu posloužit? - Hledáme pana Reného.
Viděli jsme ho sem před chvílí vcházet.
- Tady není. - Uvidíme.
Hansi, hledej!
Hledej, hledej!
- Není tam mrtvola? - Snad ano.
Dáváme jim šroubovák, kdybychom se spletli.
- Jak daleko mám zajít? - Co tím myslíš?
- Je to hrozný. - Otevři rakev.
- Je plná hlíny! - Proč máte v té rakvi hlínu?
Pěstuji si žampiony.
- Žádné houby tam nevidím. - Patrně ještě nestačily vyrůst.
I na zemi je hlína! Hansi, pomož mi.
Nedělejte to! Nechcete přeci zneuctít hrobku zemřelého?
Proč máte hlínu v nočníku?
Pokouším se v něm vypěstovat avokádo z pecky.
To na tom musíte sedět?
- Ta pecka vyžaduje jistou teplotu. - Mně vyklíčila na vlhké žínce.
- To je tunel! - Tunel?
Kde ten se tu vzal?
Musíme zjistit, kam vede.
Hansi, jdi první.
- Takže, co se tu děje? - Pronásleduje nás gestapo
a celá armáda. Vlastně všichni fašouni.
A bez uniforem nás zastřelej.
- A co tihle? - My jsme odboj,
- nás zastřelí taky. - Simpsone, to bude problém,
- za pět minut máme nástup. - Ovšem, s tím generálem.
- Měli bychom je schovat. - Řekne mi už někdo, o co tu jde?
- Chtějí nás ukrýt. - A proč se nevrátíme do tunelu?
- Protože tam je plukovník s kapitánem. - Kdo? Proboha!
Co mám dělat?
Prostě se chovej jako nejstatečnější chlap Francie.
Hansi, uvázl jsem.
- Potáhni mě. - Jistě. Raz, dva, tři.
Koukněte, co jste udělal! Jme v pasti a já trpím klaustrofobií!
Mám ji od té doby, co mě má dobrá matka pašovala z Berlína v kufru.
- Proč to dělala? - Aby se o mně nedověděl otec.
Hele, jdou sem další.
- Převlékli se za Němce. - Jsou to opravdoví Němci.
Podržte mi to, než vylezu.
Plukovníku, tunel vyústil v Anglii.
- V tom případě jste všichni zatčeni. - Pozor, pozor,
připravte se ke kontrole, kterou provede generál von Klinkerhoffen.
- Generál von Klinkerhoffen? - Generál von Klinkerhoffen!
Máte v zádech pistoli. Když nás prozradíte, zastřelím vás.
- Uděláte, co vám řeknu. - A dobře poslouchejte,
nebude to víckrát opakovat.
Všichni ven, všichni ven! Raus, raus!
Raus! Raus!
Raus!
Nástup ke kontrole, kterou provede generál von Klinkerhoffen!
Pozor!
Britští zajatci jsou připraveni ke kontrole.
- Moc připraveně nevypadají. - Je to vzpurná neposlušná sběř.
- Není snadné je zvládnout. - Všichni britští zajatci jsou stejní.
Jděte první.
- Už jste to zařídili? - Jo, převlékli se.
Co když je poznají?
Naučil jsem je pár vět, kdyby bylo nejhůř.
- Přestaňte se bavit! - Trhni si!
- Ticho! - Blbe!
Ticho!
Nervy, nervy?
Ahoj!
Ahoj.
Paráda!
Bezva štrych!
Hip, hip!
Nazdárek.
Volná dráha.
Tě pic,
stará páko.
- Hitler má ptáčka malýho... - Ticho!
Ticho!
Jsou-li toto britští piloti, jak mohl Göring prohrát bitvu o Británii?
- O chlup jsme vyvázli! - O chlup že vyvázli?
Vždyť jsme zavření v zajateckém táboře!
A v sedm se otvírá kavárna!
A tvoje matka má klíče od pokladny!
Jeďte!
Raz, dva, tři, čtyři.
Subtitles by McJohn@email.cz