Jmenuju se Erin Quinnová.
Je mi šestnáct a pocházím z místa zvaného Derry,
nebo Londonderry - záleží na vašem přesvědčení -
bouřlivého koutu v severozápadním Irsku.
Nezastírám, že mám ke svému rodnému městu poněkud komplikovaný vztah.
Když totiž žijete v Derry, není kde se schovat.
Všichni všechny znají, o všech všechno vědí
a já někdy toužím po jediném -
prostě být chvíli sama.
To je můj deník?
datel071
Tentokrát to přehnala, mami. Co bude příště?
Oblíkne si moje kalhotky?
Neříkej "kalhotky" před otcem. Víš, že to nezvládá.
On to zvládne.
Jo. Neřeš kalhotky, vždyť jsme sestřenice.
- Nechte už těch kalhotek. - Nehodlám to dál snášet.
- Mladí maj dneska svoje práva. - Nebuď směšná.
Nekecám, mami.
Macaulay Culkin se bude rozvádět s rodičema.
Slyšels to?
To má určitě z té letní školy, na které jsi tak trval.
Názory těch kamarádíčků z druhé strany barikády.
Nemám nic proti protestantům.
Jsem pro integraci, ale jestli se s nimi jejich děti můžou rozvádět...
Macaulay Culkin není žádnej protestant.
- Ještě se po nich začnou naše děti opičit. - I když možná jo.
- Není z Přátel z opačný strany barikády. - Mně je jedno, odkud ho znáš.
- Nebudeš se s ním vídat. Je to jasné? - Jak chceš.
Pojďte se mrknout. Asi chtěj vyhodit do vzduchu most.
To ne.
- Podezření vzbudila unesená dodávka... - Dobrý bože, to ne.
Znamená to, že nemůžou do školy?
Přes léto mi to stačilo, Gerry.
- Už mi z ní jde hlava kolem. - Autobus to může objet.
Jdu tam.
- Očekáváme problémy v dopravě... - Ahoj, Sarah.
Děcka by neměly jet do školy autobusem.
Měl bys je tam odvízt, ať jseš aspoň k něčemu dobrej.
Musím pracovat, Joe.
- Pracovat? Tak tomu říkáš? - Jo.
Proč prostě nedáš mý Mary pokoj?
Protože jsme sedmnáct let svoji, Joe!
Máme dvě děti.
A protože se milujeme.
Kecy.
Však já na tebe vyhrabu nějakou špínu, chlapče.
Už se na tom pracuje.
- Páni, mami! Jsi vzhůru nějak brzo. - Ty taky.
- Proč si nepřispíš? Máš prázdniny. - Dneska jim začíná škola, Sarah.
- Vážně? - Jo.
Nevím jak vy, ale já z té bomby radost nemám.
- Šokující. - Zoufalé, odporné a hanebné.
Ve dvanáct mám termín v Tropicaně. Patnáct minut na stojáka.
S takovouhle se přes most nedostanu.
Veškeré dosavadní snažení v háji.
Přesně to chtějí. Aby obyčejní lidé trpěli.
O tom to celé je.
Nabourat ti sedánky v solárku určitě není bod jedna jejich politickýho programu.
Co ty víš?
- Měly bysme vyrazit. - Hej!
Na co si to hraješ? Kde máš sako?
Rozhodla jsem se pojmout uniformu ve vlastním stylu.
Já ti dám styl! Koukej si vzít sako!
Hele, mami, nejsem žádnej klon.
Mám právo vyjádřit svoji individualitu.
Je mi líto, ale to sako si nevezmu. Konec tečka.
Gerry, podej mi vařečku.
Co to má bejt?
Letos jsme měly bejt individuality.
Já chtěla, Clare, ale máma mě nenechala.
Nehodlám bejt individualita sama.
- Ty si nic nedáš? - Držím půst za Etiopii.
- Ježíši, co to máš s tou Afrikou? - Podpoříš mě?
- Kolik? - Dvě libry.
Dvě libry? Sprdlas koště?
Dějou se tam fakt hnusný věci, Erin.
Otec Conway nám pouštěl video.
O jednom klukovi, Kamalovi.
Je mu teprv deset a každý ráno šlape 40 kiláků k nejbližší studně.
To má tak rád studny?
40 kiláků? Jak je to daleko?
- Hodně. - Jak moc?
- Jako odtud do Buncrany? - Dál.
Jako odtud do Ballybofey.
Kecáš. To by byl úplně vyřízenej.
- Kamal je vyřízenej. - Jseš si jistá, že Kamal nepřehání?
Přestaň Kamala pomlouvat! Nemá to lehký.
Tak dáš něco?
No jo.
Ochmataly jste je, tak si je kupte. Takovej je zákon.
- To si nemyslím. - Když říkám, že je, tak je, chytrolíne!
Fajn, ale už na ně nemám.
Dala jsem všechny prachy Kamalovi.
Kdo je kruci Kamal?
Jeden etiopskej kluk z Ballybofey, Dennisi.
Nechceš přispět, Dennisi?
Zmizte!
To se ti povedlo, Geldofe.
Panebože. David.
David Donnelly.
Tak jo. Prostě dělej jako by nic.
To jako vážně?
Co to děláš? S kým to mluvíš?
- Erin, nemáš oheň? - Já? Ne, já nekouřím.
Proč sakra nekouřím?
Já mám.
Taky nekouřím, ale líbí se mi, jak se věci roztejkaj.
Bezva plakát.
- Myslíš? - Jo.
Fakt dobrý, jaks použil ty... písmena.
Dík. Nechceš přijít?
- Zveš mě na svý vystoupení? - Jo. Vás všechny.
Ale chceš tam hlavně mě. Jenom abych měla jasno.
Ale Erin, dneska dávaj To je vražda, napsala.
- Na to vždycky koukáš. - Sklapni.
- Přijdem pozdě. - Začíná to v šest.
Bezva. Cool.
Tak se tam možná uvidíme.
- Ty chceš na ten koncert fakt jít? - Říká se tomu vystoupení, Clare.
Musím. Výslovně mě pozval.
Zmrdi!
Zmrd je teď moje oblíbený slovo. Včera jsem koukala na film.
Tátovi ho půjčila pyroška Pauline.
Je to o dvou chlápkách v božích kvádrech, co se jenom tak poflakujou, střílej lidi,
cpou se burgrama, furt samý "zmrde sem, zmrde tam".
Byl v tom ten tvůj. Víš kterej. Ten disko tanečník z Kdopak to mluví.
A tenhle je čí?
Můj.
Tak dělej, varlouši. Představíš se, nebo co bude?
Ahoj, jsem Michellin bratranec James.
Co to vydává za legrační zvuky?
Je z Anglie, Orlo. Takhle tam mluvěj.
Je to syn mý tety Kathy. Říkala jsem vám o ní.
Jela do Anglie na potrat a už se nevrátila.
A na ten potrat taky nedošlo. Máš štígro, co, Jamesi?
To jsem nevěděl.
- Co to říkal? - Nic zajímavýho.
Co tady dělá?
Kathy se právě rozvedla a vrací se zpátky.
Manžel ji načapal s jiným.
Naše Kathy je tak trochu do větru, že jo, Jamesi?
- Ne, já myslela tady na zastávce. - Bude chodit do naší školy.
Je to kluk.
Sice zženštilej, ale pořád kluk.
Šíleli z toho, že by měl jít do chlapecký školy.
- Báli se, že ho tam zmlátěj, protože... - ... je Anglán.
Člověk by se jim nedivil.
Náš kočár čeká, zmrdi.
Avon.
Tu máš Avon.
Avon.
Máme slevu na depilační krém, kdybys chtěla na ten...
Vzadu není místo.
- Vyšoupneme ty pipiny. - Co?
Proč bysme měly sedět vepředu? Jsme páťačky, tohle jsou embrya.
Tak pojď.
Tak jo, hněte zadkem. Pohyb.
Seďte.
Udělejte, co říkám, jinak...
- Jinak co? - Jinak to bude mít následky.
- Jako třeba? - No, zmlátíme vás.
- Paráda. - Počkej, Michelle.
No tak dělej.
- Co? - Zmlať mě.
Nemyslím hned.
Po škole. Zmlátíme vás po škole.
Fajn, po škole na tebe počkám a můžeš mě zmlátit.
- Co se tady děje? - Přivedu ségru. Mandy.
Možná ji znáš. Mandy O'Connellová.
Chodí do šestky.
Machna Mandy?
Machna Mandy je tvoje ségra?
- Správně. - Zpátečku.
Hele, myslím, že tady došlo k menšímu nedorozumění.
Napadlo mě, že to řekneš.
A teď vodprejskni.
Jasně. Už jdem.
To nebylo ani trochu potupný.
Jak dlouho máš držet ten půst?
Čtyřiadvacet hodin.
Takže mi zbejvá...
ještě skoro třiadvacet hodin.
Nezačínej zas s těma Afričanama!
Představ si, že by ses nenarodila tady, ale tam. Ani nevíš, jaký máš štěstí.
Máš recht. Derry je klasa.
To je fakt.
STOP. KONTROLNÍ STANOVIŠTĚ. VYPNĚTE SVĚTLA.
Zůstaňte sedět!
- Co se děje? - Nemám tucha.
Kdybych mu řekla, že mám ve spoďárách bombu, myslíte, že by se chtěl mrknout?
Michelle, je to voják.
Některý jsou v pohodě.
Já to klidně přiznám, i když jsem jediná,
- protože jsem zosobněná pravdomluvnost. - Jseš kecka. To jseš.
Ahoj, lidi.
Můžu na slovíčko?
Ty musíš být nová. Já jsem Jenny.
Ohromný účes. Velmi odvážný.
Ráda bych šla takhle nakrátko, ale nemám správný tvar lebky.
Je to kluk, Jenny.
Aha, chápu.
- Prašť jako uhoď. - "Prašť jako uhoď?"
- Střelte mě někdo do ksichtu. - Je mi to trochu trapné,
ale jako prefekt mám za úkol přivítat studenty prvního ročníku
a doneslo se mi,
že v autobuse došlo dnes ráno k jakémusi incidentu.
- K žádnýmu incidentu nedošlo. - Prý jste jedné dívce vyhrožovaly.
- Že ji zmlátíte. - To jsou kecy.
- Bylo tam několik svědků. - No, řekly jsme to, ale...
ze srandy, jakože, "Zmlátíme tě," ale jenom v legraci.
Jistě. Jde o to, že to není legrační, nemyslíte?
Ani trochu.
Humor je děsně subjektivní.
Ta dívka tvrdí, že jí to nevadí, ale čtu-li mezi řádky...
- Proč čteš mezi řádkama? - Nevím jistě, jestli jí věřit.
Nechci to nahlásit, lidi...
Prosím, nehlas to, Jenny. Uděláme, co budeš chtít.
Mluv za sebe, pizizubko.
Ještě nad tím podumám.
Ach, Jenny, dumej nad tímhle.
Uvidíme.
Ježíši, Michelle!
Nová škola vám může připadat jako velmi děsivé místo...
Nepřipadá ti machna Mandy jako větší schýza než normálně?
ale zkuste to brát takhle -
teď jste jako malé semínko
a škola je jako půda,
bezpečné a stabilní prostředí,
ve kterém můžete růst.
Páni! Je skvělé dívat se na to takhle.
Děkuji vám.
Díky, děvčata.
To bylo... nesmírně procítěné.
Překrásná slova.
Bohužel nic víc to není - jen city a slova.
Právě jste byli svědky pouhé fikce.
Je mi líto, ale realita je mnohem drsnější, mnohem krutější.
Takže bych ráda využila této příležitosti
a poradila všem našim nováčkům, aby se měli na pozoru.
Aby si hlídali záda.
Když už jsme u žáků, kteří by si měli hlídat záda,
ráda bych vám představila Jamese Maguira.
Prosím, ukaž se nám, Jamesi.
James bude vůbec prvním chlapcem na naší škole Neposkvrněné Panny Marie.
Měl nastoupit do katolické chlapecké školy, ale panovaly vážné obavy o jeho bezpečí,
protože James je ke své škodě Angličan.
Ale aby bylo jasno -
nedovolím, aby se opakovala aféra s panem Mullinem, je to jasné?
Kdo je pan Mullin?
Praktikant.
Dvě čtvrťačky ho přivázaly k bradlům a pokusily se ho ojet.
Byl to fakt fešák, takže ty můžeš bejt v klidu.
Modleme se.
- Michelle, prosím. - Ne.
Trapácká kapela Davida Donnellyho je mi volná.
- Vypadaj k sežrání. - Sama tam jít nemůžu.
Jsou?
- Vezmi Bobbyho Sandse. - Jak bych mohla jít?
Sotva se udržím na nohou.
Nebo Orlu.
- Orla je... - Zbožňuju svoje prstíky.
Orla je magor. No tak, Michelle.
Na kolenou tě prosím. Třeba u Davida zaboduju.
- Já bych to pro tebe udělala. - No tak jo.
Ale obě víme, že budeš dřepět v koutě jak nějaká frigida.
- Já nejsem frigida. - Ještě jsi ani nedala klukovi pusu.
Zkoušíš si to na polštáři, ale přijde ti, že to není to samý.
Nestačí, že si čteš v mým deníku, ještě z něj musíš citovat?
Michelle, ukážeš mi, kde jsou toalety?
Začínáš mi vážně lízt na nervy.
Nechť se tito žáci neprodleně dostaví do kabinetu sestry Michael -
Erin Quinnová, Orla McCoolová, Clare Devlinová, Michelle Mallonová
a ten anglický hoch. Děkuji.
Co nám může chtít?
Nebyla to šikana. Byl to pokus o šikanu.
- Co když nás vyrazej? - Ještě nikdy nikoho nevyrazili.
Dokonce ani Wandu Gallagherovou, a to je v IRA.
Možná proto.
Nemůžu nikde najít klučičí záchody.
Je to škola pro holky, ňoumo. Klučičí záchody tu nejsou.
- Takže mám jít na holčičí? - Jasně že ne, ty úchyle!
Holky, fakt mi není dobře. Jsem celá rozklepaná.
Mám nebezpečně nízkou hladinu cukru.
Šmane, zbodni čokoládovou tyčinku.
- A co Kamal? - Na Kamala se vyser.
Za každou cenu musíme držet při sobě, jasný?
Musíme si krejt záda.
Dámy.
Já v tom nejedu!
Dobře, byla jsem tam, to uznávám,
ale já nic neudělala! To Michelle.
Za všechno může ona. Neodskáču si něco, co jsem neudělala.
Jestli by to měl někdo schytat, tak Michelle.
Musím říct, žes v očích nás všech právě ztratila kus respektu, Clare.
Vážně jste mě zklamala, děvčata. Vyhrožovat prvňačce?
My jí nevyhrožovaly, nejsme blbý.
Je ségra machny Mandy, tý zasraný gorily.
- Tak dost, slečno Mallonová. - Jo, nemluv sprostě, Michelle,
protože když mluvíš sprostě, naše Panna na nebesích roní slzy
a pak prší, že jo, sestro Michael?
- Kolik je ti let, Orlo? - Patnáct.
Jo. Co takhle trochu zmoudřet?
Celý to bylo jenom nedorozumění. Přísahám, sestro.
- Je to tak, Tino? Bylo to nedorozumění? - Vždyť jsem je ani nenahlásila.
Nejsem práskač. Nic neřeknu.
Protože se jich bojíš?
To myslíte vážně?
Ne, nebojím se jich, sestro.
Dobrá.
Nevidím důvod z toho něco vyvozovat,
ale pokud se mi donese, že se to opakovalo...
Nebojte, sestro.
- Ano? - Sestro Michael, můžu mít otázečku?
Jelikož v budově nejsou žádné pánské toalety pro studenty,
- směl bych použít ty pro zaměstnance? - Nepřichází v úvahu.
Myslím, že Tině dlužíte omluvu. Co vy na to?
- Děsně nás to mrzí, Tino. - Strašně moc.
- Promiň, Tino. - Promiň.
- Tino, přijímáš jejich omluvu? - Ne.
- Ty nepřijímáš jejich omluvu? - Musím ji přijmout, sestro?
- Ne, nemusíš. - Tak ji nepřijímám.
Nepřijímám vaši omluvu.
Dobrá.
Nějak to uzavřít musím, takže...
To se mi snad jenom zdá.
Prošvihnu vystoupení Davida Donnellyho.
To všechno kvůli tomu prťavýmu zmrdovi.
Přísahám, že jestli ještě jednou řekneš zmrd...
- Co máš za problém? - Za všechno můžeš ty.
- Jak to? - To tys vyhrožovala prvňačce.
Tys ukázala Jenny Joyceový prostředníček.
Já už jsem zoufalý. Tohle je agónie.
Můžeš kurva aspoň na pět minut přestat fňukat, Jamesi?
Je mi děsně blbě.
Moje tělo přešlo na režim hladovění. Myslím, že začíná vypovídat službu.
Ježíši, Clare. Vždyť jsi jenom vynechala oběd.
Orlo, řekni, že to není to, co myslím.
Řekni, žes nepřinesla můj deník do školy!
Musela jsem. Budu z něj dělat čtenářskej rozbor.
- Dej mi ho! - Ne!
Co se to tam děje, děvčata?
Má můj deník, sestro, a nechce mi ho vrátit.
Dejte mi to.
Sednout.
Pane Maguire,
už jsem vám to říkala jednou, neptejte se znovu.
Tohle je skandální! Měl bych mít přístup na toaletu.
- Co moje občanská práva? - Do kouta.
A vy. Dejte mi to.
- Ale sestro... - Hned.
- Nepatří to do zabavenejch věcí? - Ticho.
- To jako fakt? - Co budu dělat, Erin?
Tuhle barvu už nevyráběj.
Tohle je mučení.
Michelle, já už to neudržím.
Je mi to u prdele. Čemu přesně na tom nerozumíš?
Koukni. Totálně z toho tvýho nudnýho deníku vytuhla.
Jdu si pro tu rtěnku.
- Michelle, to nemůžeš. To je krádež. - Ona ji ukradla první.
Michelle, nedělej to.
Panebože!
Ježíši, to je nechutný. Nech toho!
Typický Angláni. Jsou to primitivové.
Nekoukej na mě tak, Erin. Ty dvě libry ti vrátím!
A co ty, Clare? Vrátí se ti někdy ztracená sebeúcta?
Jestli vypadnu hned teď, možná ještě Davida stihnu.
Co když se sestra Declan vzbudí?
Legrační, jak spí s otevřenejma očima.
Co?
Můj ty Jehovo trpiteli!
Vstupte.
Erin, proboha svatého!
- Zabily jste tu jeptišku? - Jasně že ne!
Tak proč jste čůraly na její mrtvé tělo a dělaly sendviče?
Nic neříkejte, děvčata. Bez právníka ani muk.
Posaďte se.
Omluvte to zpoždění. Nedostala jsem se přes most.
Bomba zatracená.
Říkala jsem Anglánům, že to risknu, ale ty parchanti mě donutili to obejít.
Šíleně tu bezpečnost žerou.
Co to mělo bejt - hrabat se v kabelce mrtvý jeptišky?
- Štípla mi rtěnku, mami. - Nelži.
Sestra Declan byla žena Boží.
No, vědělo se o ní, že je krapet nenechavá.
Kde je moje máma, teto Deidre?
Odjela zpátky do Londýna.
- Cože? Beze mě? - Přestaň bulet, Jamesi.
Promiňte, že jsem vás nechal čekat. Jak dlouho trvá zneškodnit pitomou bombu?
Navíc to za ně dělaj roboti.
- Takže ty teď vraždíš jeptišky? - To já ne, tati!
Jen počkej, až to uslyší máma.
Jistě, smrt sestry Declan byla nesmírně šokující a nečekaná.
Stále zcela nechápeme, co přesně se stalo.
- Ano? - Můžu se zeptat,
kolik bylo sestře Declan let?
V pátek by jí bylo devadesát osm.
Jasně.
Nevrhá to na celou situaci trochu světla?
Jak to myslíš?
Nemá někdo další něco k tomu, že jí bylo skoro devadesát osm?
Odešla na vrcholu života.
V nemocnici říkali, že to byl infarkt,
ale mám jisté pochybnosti.
Jak jsem vám říkala do telefonu,
okolnosti, za nichž jsem ji našla, byly přinejmenším podivné.
Proto jsem se rozhodla celý incident důkladně prošetřit.
To dává smysl.
Co?
Nedává to vůbec žádnej smysl!
Tý ženský bylo skoro devadesát osm!
Klepla ji pepka!
To se všichni dočista zcvokli?
Nebuď drzá, Erin.
My nic neprovedli. To není fér!
Ale život není fér.
Nespravedlnost je něco, na co jste si dávno zvykli.
Vždyť mě zrodili v křížové palbě,
uprostřed konfliktu.
Ale rozhodla jsem se nad to povznést.
Cesta k míru je dlážděná snášenlivostí a porozuměním.
Násilím se nikdy nic nevyřeší.
Já ti to narvu do prdele!
www.Titulky.com