Už?
- Už to začalo? - To bude jenom nácvik.
Hrajou stejné tři písničky od roku 1795.
Co na tom potřebují nacvičovat?
Nácvikem k dokonalosti, teto Mary. Proto jsou naprosto bombový.
Cože?
Tak pro tebe jsou oranžisti bombový?
Asi se k nim přidám.
Myslím, že katolíky neberou, Orlo.
Stejně jako neuznávaj naše právo na existenci.
Pomoz mi s tím, Gerry. Nejde to zavřít.
Hněte sebou! Jsme poslední feniáni, co tu zůstali.
Klid, zlato, výtržnosti nevypuknou dřív než za dvě tři hoďky.
Nebudu mít klid, dokud nebudeme za hranicí, tati.
Víš naprosto jistě, že potřebujeme ty velké hodiny?
- To už jsme probírali. - Vážně nechceš vzít ty malé?
Ty malé jsou nanic.
Co máš za problém s velkejma hodinama?
Nenazýval bych to přímo problémem, jsou jen mnohem těžší a zabírají místo.
Povídám ti, Mary, takhle to začíná.
Teď ti diktuje, jak velký hodiny si můžeš vzít.
Příště ti rozkáže, co si máš oblíct a co říkat.
Nakonec budeš předstírat vlastní smrt a splašíš si novou totožnost.
Erin, říkala jsem ti, že ho nemáš nechat koukat na Noci s nepřítelem.
- Nedal si říct, mami. - Skvělej film.
Odnes to do auta.
Proč jsi to rovnou nesvěřila děckám? Uhni.
Slyšíte to?
Proč musej dělat takovej randál?
- Dýchej, zlato. - Co mám říkat já s mým dokonalým sluchem?
Čtu ten samej odstavec po sedmačtyřicátý, protože se nemůžu soustředit kvůli tomu...
to je děsnej randál!
Ta velryba je pěkná bestie, paní Quinnová.
Musím se dozvědět, jestli ji chytnou. Můžu jet s váma? Prosím.
Jestli proti tomu tvoje máma nic nemá, tak pro mě za mě.
Děkuju. Děkuju vám.
Budu vám nadosmrti vděčná. Děkuju!
Bere tě do karavanu v Portnoo, nedarovala ti ledvinu, Clare.
Poslyš, Mary, vyložila jsem si karty.
Stálo v nich, že když na ten výlet vyrazíme, vystavíme se vážnému nebezpečí,
a z toho nejsem dvakrát nadšená.
- Nejseš žádná jasnovidka, teto Sarah. - Jsem, Erin.
Udělala jsem si kurz. Mám na to certifikát.
- Ne, tohle nevypadá dobře. - Ty čísla do loterie furt nic?
Ne, tati, tohle jasnovidectví není taková výhra, jak se říká.
Dneska v noci mě probudilo jakési kvílení.
Napadlo mě, "Ježíši, to je babi Pat, pokouší se přejít na druhou stranu."
Ukázalo se, že to byla jenom Aggie odvedle.
Pustila elektrickou deku naplno a připálila si nohy.
- Ale stejně tak to mohl být... - ... nehmotnej duch mrtvý příbuzný?
Přesně tak. Mám nervy v kýblu.
Jsem napnutá jako struna.
Nemáš náhodou burizony?
Teď přijde to nejlepší!
Tak jo, lidi! Hlavně klid.
Všichni mě pozorně poslouchejte.
datel071
Tak jo, jdu dovnitř.
- Pro lásku boží! Nechoďte sem! - Děje se něco, Mary?
Držte se dál, Deirdre. Tenhle dům je smrtící past.
Mary, nerada ti to dělám, ale já i Martin máme noční
a trochu se bojím nechat tyhle dva zrovna teď o samotě.
Asi bys je nemohla vzít s sebou?
- Deirdre, jde o to... - ... že je Anglán?
Hele, Mary, já to chápu.
Je to můj synovec a taky mám problém to skousnout.
Na rovinu, jsou chvíle, kdy se na něj podívám a cítím...
čirou nenávist.
- Nebudu to zapírat. - Ne, nejde o to, že je Angličan.
- Snad ti nevadí, že je teplej? - Já nejsem teplý.
To bys mě zklamala, Mary, nebudu ti lhát.
Jasně že ne.
Když nic, tak se tím aspoň vyruší, že je Angličan.
Tak ještě jednou - já nejsem teplý.
Můžeš jít kousek dál, Jamesi? Děsně hajcuješ.
- Nevím, jestli je v karavanu dost místa. - To zvládnem.
Chlapi můžou spát venku.
- Proboha. - Panebože.
Zaběhni k Jimovi odnaproti, ať nám půjčí stan.
Mockrát děkuju, Mary. Máš to u mě.
Kdybys chtěla, náš Ryan vám s tou zdí něco provede.
Co máme se zdí?
Prokrista.
Není to znamení?
A teď sledujte.
Co vy na to?
Věřte mi, děvčata, dvojitá skla vám změní život.
Jo, jak jsem říkala, to je... to je fakt působivý, Jime, ale...
máme trochu naspěch, tak kdybyste nám dal ten stan...
Úžasný.
Co je to? Chůdy?
Golfový hole.
Nejsou to cukrářské špachtle?
Jsou to pušky!
- Vážně? Jsi si jistý? - Dost jistý.
Navíc mi není jasné, jak by cukrářské špachtle,
golfové hole nebo chůdy souvisely s irským odbojem.
Ježíši, to je ale tatrman.
Až ty štangle postavíte...
měly byste zvážit, kam bezpečně uložit jídlo,
protože - a to mi věřte, děvčata -
nechcete do prostoru na spaní nalákat dravá zvířata.
Medvědi jsou obzvlášť nelítostní.
Jo. Jenom nevím, kolik medvědů žije v Portnoo, Jime.
- Jednou tam byl na pláži gepard. - To byl chrt, Orlo.
Vím, co jsem viděla.
On ti dal Intrepid?
To je jeho druhej nejlepší stan.
Víš co, synku? Pověřuju tě velením.
- To ne. Prosím, nedělejte to. - Ty to zvládneš.
Do jednoho auta se všichni nevejdeme. Někdo bude muset jet s mým tátou.
Můžu já?
Joe jezdí děsně rychle.
Na červenou kašle a zatáčky bere po dvou kolech. Klasa!
Nekecá.
- Já pojedu s paní Quinnovou, jestli můžu. - Já taky!
- Já jedu s tátou. Nechá mě kouřit. - Ty jedeš taky?
Co to nebezpečí, kterému se vystavujeme?
To mi sice dělá starost,
ale stejnou starost mi dělá fakt, že nemám nic k večeři, takže...
Joe, jeď za mnou.
Proč bych měl jet za tebou?
- Mám mapu. - Jo.
Teď ji mám já.
Tati.
Joe, dneska je to trochu složitější.
Všude budou kontroly, spousta objížděk a já jsem přece jenom řidič z povolání.
Říkáš to, jako bys měl bejt na co pyšnej.
Poslyš, musíme odtud vypadnout co nejrychleji a nejtišeji.
Víš, kolik je mi let, chlapče?
Víš, kolik už jsem těchhle průvodů zažil?
Myslíš, že nevím, jak rychle se může všechno podělat?
Myslíš, že bych udělal něco, čím bych ohrozil svou rodinu?
Ne. Jasně že ne. Omlouvám se.
Na co čumíš, ty šašku mandarinková?
No tak, dědo.
Vím, co se stalo.
Oprav mě, jestli se pletu, ale tvůj otec právě projel policejním zátarasem.
- Už se stalo. - Jo, máš pravdu.
Nejspíš by to ani nestálo za řeč, nebýt toho,
že nás oranžisti obkličujou jak nějakou podělanou kořist!
To bude dobrý!
Začínám chápat, jak se cejtí Moby Dick.
Ježíši, šíleně se potím.
Tahle pakáž mi bude říkat, kam můžu v mým vlastním městě?
Parchanti oranžový!
- Nepředpověděla jsem to? - Ne, nepředpověděla.
Říkala jsem, že nás ten výlet vystaví vážnému nebezpečí, Erin.
- Přesně tak jsem to řekla. - Tohle není vážný nebezpečí.
Hele, ten polda na nás míří.
Není to ideální situace, ale je to jenom menší trabl.
Nestojí to za řeč, viď, dědo? Jenom drobnej trabl.
Sráči!
No tak jo.
- Vyložíte karty mně, Sarah? - Ale jistě, zlato.
Nebuď jak malá, Michelle. Karty ti maj předpovědět budoucnost?
Směšný. Jak ve středověku.
Hovňousové!
Nevypadají moc nadšeně.
Proč jim neřekneš, že to byl omyl a že nechceme žádné potíže?
- Já ven nejdu. - Tak ať jde jeden z nich.
- Co? - Co? - Ten kluk je Angličan.
- To by na ně mohlo platit. - Jo, taky si myslím.
- Tak mazej, synku. - To nemyslíte vážně!
Ty to zvládneš. V hloubi duše to jsou určitě rozumní lidé.
Nepřichází v úvahu!
- Kdy toho chlapa potkám? - Už brzy. Hodně brzy.
- A bude to kanec? - To si piš.
Bude to nezávazný, nebo se ho mám držet?
- Vypadá to na svatbu. - Mě z toho jebne.
Jak malý děcko.
Třeba na něj právě teď koukám.
Nemůžeš si vzít oranžistu, Michelle.
To je pech,
protože to, jak děsně nás nenáviděj, je docela sexy.
Doufám, že si tvůj otec uvědomuje, že jsem nás z té bryndy vytáhl já.
To těžko.
Nikdo ti nevěřil, že jsi japonský turista, Gerry.
Měli tě za pošuka. Bylo jim tě líto.
Ne, ne, ne, proboha, to ne!
- Co se děje? - Nemůžu najít peněženku.
- Vidím ji až odtud. - V té mám britské libry.
Mluvím o té s irskými. Nemůžu najít irskou peněženku, Gerry.
Svatý Antoníčku, z Boží vůle ochránce všeho ztraceného a kradeného,
obracím se dnes na tebe s upřímnou láskou a...
- Mary, jenom klid. - Klid, Gerry? Nemáme irské libry!
Nemůžeme jet do Svobodného státu bez peněz!
Nemáme ani vindru! Nemáme jediného floka!
Panebože, asi mám panický záchvat.
- Pitomá peněženka. - Kvůli tomuhle?
Takže tamto bylo v pohodě, kdežto tohle ti způsobí panický záchvat?
Musíš to otočit.
To spíš uteču s tvým otcem na Havaj a budeme tam spolu prodávat žabky!
No tak fajn!
Ale to znamená, že si nebudeme moct nic koupit,
takže nebudeme mít nic k jídlu, takže umřeme hlady.
A jenom tvojí vinou, Gerry!
Teď mě napadá -
možná jsem ji dala do kufru.
Falešný poplach, Antoníčku. Promiň, že jsme otravovali.
Co to ten bimbas zase vyvádí?
Na co sis to tam kruci hrál, kemosabe?
Kemosabe je indiánský výraz.
- A tys měl bejt co? - Japonec.
V Derry moc japonských turistů není, nebo jo?
Ne. Proto to nebylo věrohodný. Lemro.
Co se děje? Proč jsme zastavili?
- Nechala jsem v kufru irské libry. - Je s nimi jenom otrava.
Proč nemůžou používat britské?
Nějaký čas je používali, Sarah, ale pak se přihodilo rozdělení.
Dobrý bože!
Ježíšikriste.
- Tys ho tam nedala, teto Mary? - Ne, nedala.
- Dobrej den, jak se vede? - Ujde to. A vám?
Ale jo.
- Promiňte, kdo jste? - Emmett, jméno mé.
Teda ne skutečné, ale budete se s ním muset spokojit.
No nic, nenechte se zdržovat.
- Moment, počkat! - Copak?
- Nechcete nám říct, co tam děláte? - Aha, jo.
Za posledních 24 hodin
se pro mě překročení hranic stalo jaksi prioritou,
tak jsem se trochu poptal, jestli někdo nemá namířeno na jih.
Padlo vaše jméno, a tak... tady jsem.
Paráda.
Tak fajn. Těšilo mě.
Jsem v šoku.
- Šílený. - Ani nevím, jestli se mi líbí.
- Co? - Zjevně je to můj manžel.
To by byla moc velká náhoda.
Vzpomínáte, jak Sarah říkala to o tom vážným nebezpečí?
- Myslím... myslím, že je to tady. - Neříkalas, že jasnovidectví je středověk?
Něco mě přimělo změnit názor.
Co to jenom bylo? Aha, jo.
- Chlápek z IRA v kufru našeho auta! - Ne!
Ztratila jsem záložku! Teď nevím, kde jsem skončila!
- Panebože, čím dál tím líp! - Trochu nadhledu, Clare.
- Mohla by to bejt láska z rozumu. - Proč prostě nezavoláme policii?
- Protože takhle to tady nechodí, Jamesi. - A jak to tady teda chodí?
Jak?
Můžete mi to někdo, prosím, vysvětlit?
Protože si tu někdy připadám jak zatracená Alenka v říši divů!
Uklidni se, Jamesi.
Jo. Nebuď takovej kokot, Jamesi.
- Máte ještě něco, nebo... - Jo.
Máme ještě něco.
Vím, že máte otázky. Ale nechtěl bych to rozebírat.
My vás zase nechtěli v našem kufru, ale...
Nechte ho být. O co jde?
Co když nás zastaví hlídka, Joe?
Co když budou chtít vojáci prohledat auto?
Britové maj hlavu v pejru z toho průvodu. My jim můžeme bejt ukradený.
- Má recht. - Vy se do toho nepleťte.
- Tak zalez, synku. - Tati!
A co mám podle tebe dělat?
- Vyhodit ho v týhle pustině? - Je to nebezpečné, Joe.
- On je nebezpečný. - Nejsem.
Na rovinu, Emmette, kdybyste byl, tak byste to sotva přiznal, viďte?
Pravda.
- Slyšíte to? - Co máme slyšet?
- Tak jo, Emmette, padejte ven. - Zůstaň, kde jseš, synku.
To tikání.
Je to...
zní to jako tikání.
Já ho přes hranici převážet nehodlám.
Fajn.
Převezu ho já.
Panebože!
Týká se to všech, tati.
Celá rodina rozhodne, co uděláme.
Bomba! Má bombu! Poslouchej, mami!
Poslouchej!
To jsou jenom velké hodiny, Erin.
To je napomáhání trestnému činu. Za to nás můžou zavřít.
- Musíme to risknout. - Ne, Joe!
Nemusíme.
- Neměli bysme! - Tenhle tón si vyprošuju, chlapče.
Vypadá docela mile, Gerry.
- Musíme jít od toho. - A co když je pozdě, tati?
Nepomůžeme mu a on nás zabije, protože toho víme až moc?
Mně se líbí. Podle mě je osobnost.
- Takže? - Pro mě jen šálek čaje.
- Pro mě taky. - I pro mě, díky.
A pro děcka kolu, prosím.
- Co si dáš ty, Sarah? - Nepohrdla bych panákem vodky.
Dvakrát.
Alkohol neprodáváme.
- Tak si dám čaj. - Něco k jídlu?
Zatím se díváme.
Fajn.
Jo. A s burgrem za 2,25 u dívání zůstaneme.
Jako bych tu nebyl. Vezmu si jenom nůž.
- Pořád jste se nerozhodli? - Nech to na mně, synku.
Jasně, žádný spěch. Jsem támhle, kdyby něco.
- Na co sakra potřebuje nůž? - Obědvá.
Páni, že má ale velké zuby?
To teda jo. Ale na rovinu...
ty jeho vlasy... nezdá se vám, že berou do zrzava?
Teď, když o tom mluvíš...
Bůhví, co číhá tam dole.
To mě trochu děsí.
Ale že strávíš zbytek života s psancem, to tě tolik neděsí?
Jasně že ne.
Ahoj.
- Myslím, že víš, kdo jsem. - Jo.
Vycítils to?
Ne, viděl jsem tě s nimi.
Hele, chci ti jenom říct, že i když mezi náma zjevně něco přeskočilo...
- Vážně? - ... fyzicky mě zatím nepřitahuješ.
- Aha. - Netvrdím, že to časem nepřijde,
- jseš celkem fešák... - Dík.
ale to, že jseš do zrz... na zrzky mám tak trochu fobii.
- Já nejsem zrzek. - Bereš do zrzava.
Netvrdím, že to bude lehký, ale jsem ochotná to prubnout.
Bezva.
I když se mi z toho zvedá kufr.
Jasně.
Ty si vážně myslíš, že z nich vyčteš, co máme dělat?
Za pokus to stojí.
- To se na to podívejme. - Co říkají?
Myslím... nejsem si jistá,
ale myslím, že v nich stojí, že bys měla opustit Gerryho.
To jí říkám dávno, na to nemusím bejt jasnovidec.
Tak jo, lidi, pořád jste mě nepřesvědčili, že bysme ho měli přes tu hranici převézt.
Jde sem!
Tohle jsem vážně nechtěl.
Ježíšikriste! K zemi!
- Všichni k zemi! - Je jí něco?
Přestaň, Erin.
Promiňte, Emmette. Co jste říkal?
Nerad vás do toho zatahuju,
- ale moje situace je nesmírně vážná. - Dáte si ještě něco?
Víte co? Dal bych si Horkou lásku.
Jasně.
- Musíte mi pomoct. - Když to uděláme, porušíme zákon.
Vy uznáváte právní systém krutého imperialistického utlačovatele?
Jo, když mě může šoupnout na 20 let do basy.
- Poslyš, synku, zabil jsi někoho? - Ne.
- Aspoň ne přímo. - No tak vidíš.
- Vyřešeno. - To bych neřekl, Joe!
Víš, co máš za problém, Gerry?
- Jseš děsnej posera. - Já nejsem posera!
- Bojíš se vlastního stínu. - Nebojím!
Kdybys měl koule, tak mu píchneš.
Já mám koule, neměj starost!
No tak, tati.
- Bojíš se i tý holčiny. - Jaké holčiny?
Tý servírky.
Chtěl jsi čaj, donesla ti kolu a tys jí na to řek' velký kulový.
Co má tvůj děda furt s těma koulema?
Protože mi kola chutná!
A k hostům se chová otřesně.
- Jo, strašlivě. - Někdo by jí měl něco říct.
Jo, Gerry! Gerry by jí měl něco říct!
Fajn. Klidně.
Něco jí řeknu.
Promiňte?
Prosím vás.
Co je?
Chtěl jsem vám jenom říct, že...
že jste mi přinesla místo čaje kolu, a to nemohu akceptovat.
- Ale už jste ji vypil. - O to nejde!
Obsluha je přímo otřesná, vaše chování ještě horší,
to prostě nejde!
Já...
- přinesu vám čaj. - To bych prosil!
Promiňte.
Dneska jsem se dozvěděla špatnou zprávu.
Nedokážu se soustředit.
Byla jsem duchem nepřítomná.
- Omlouvám se. Odnesu to. - Ne, ne, ne, nechte to být.
Hned vám donesu ten čaj, pane.
To bylo úplně zbytečný.
- Ježíši, Gerry. - Krutý.
- Hrůza. - Chudinka.
Nemůžu uvěřit, žes to udělal, tati.
Já...
vždyť jste to chtěli.
Jak jsem to měl vědět?
Přestaňte na mě všichni zírat.
Fajn.
Tak jo.
Víte co? Fajn.
Vlezte mi všichni na hrb!
A aby bylo jasno - předtím jsem dělal australského turistu.
Australského! A můj přízvuk byl náhodou bezchybný!
Promiňte, kámo! Jak se vodtaď dostanem?
Bezchybný!
Tak jo.
Musíme rozhodnout, co uděláme. Budeme hlasovat.
Necháme ho tady.
Hlasuju pro utéct a nechat ho tady.
Já bych ho vzala. V dobrým i zlým a tak.
- Hlasuju pro vzít ho. - Já taky.
Já se nemůžu rozhodnout.
Já se rozhodl, ale bojím se říct, pro co jsem se rozhodl.
Proč si prostě nehodíme mincí?
Zajímavé.
Když padne panna, ten vojáček z IRA jede s námi,
když orel, necháme ho tady.
- Tak jo, připraveni? - Házej.
- Co je to? Ryba? - Delfín, ne?
Vypadá trochu jako Moby Dick.
- Do háje, já hodila irskou. - Co je na druhý straně?
- Harfa. - Takže harfa je panna a ryba orel?
- To dává smysl - zvíře jako zvíře. - Proč nehodíme znovu opravdovou mincí?
- Tohle je opravdová mince. - Víš, jak to myslím. Normální mincí.
- Tak jo. Máte někdo desetník? - Byl to on!
To graffiti na našem domě.
Byl to Emmett. Můžu to dokázat.
To je ale neřád.
Vejtaho jeden.
Kde je Emmett?
Támhle.
Není to Jimův stan?
Co to dělá?
Říkal jsem ti, ať na ten stan dáváš majzla.
Ne, řekl jsi to jemu.
Házet vinu na děcko! To jseš teda chlap.
Ježíši...
Jimův druhej nejlepší stan.
Co mu řeknu?
www.Titulky.com