Jak všichni víte, na začátku roku biskup laskavě propůjčil
Škole Panny Neposkvrněné nádherný kousek náboženského umění.
Okouzlující Pražské Jezulátko.
Tady to máme.
Je to vážně skvělý chlapík.
Pořád nechápu, co to má být.
Je to Ježíš, dobře?
Proč má velký červený klobouk?
To nikdo neví.
Biskupovým přáním bylo, aby putoval do škol
v diecézi Derry.
Proto u nás dnes ráno přivítáme pana Malona,
ředitele Svatého Benedikta,
aby mohlo dojít k předání. Vítejte, pan Malone.
Ovšem obávám se, že jste tu zbytečně.
Přemýšlela jsem o tom
a radši bych si ho nechala.
Září v mojí kanceláři.
Neodmlouvá.
Mám ho ráda.
A pokud s tím má biskup problém, vyřídím si to s ním.
Tak, co dalšího?
Už vím.
Sestra Patricková se bohužel
rozhodla nás opustit.
Vrací se ke své misijní práci,
bude vzdělávat ty neznabohy v primitivní a barbarské společnosti.
Bude učit v Belfastu, sestro.
Přesně tak.
Správní rada mi slíbila, že náhrada za ní dorazí dnes,
ale jako obvykle nebylo schopní...
Předpokládám, že čekáte na mě.
A je to tady.
SLEČNA S. DE BRÚNOVÁ
Co máme dělat, slečno?
Co máte dělat?
To je dobrá otázka.
Ale položím vám lepší.
- Co chcete dělat? - Opít se.
Já bych chtěla nějaký feedback na naše básničky.
Vlezprdelko.
Počítá se nám to do známek.
Vy jste třída 12 A, že?
Přesně tak, slečno.
- A ty jsi? - Jenny. Jeny Joyceová.
Tady to je.
„Letec“ od Jenny Joyceové.
- Snad to nebudete číst nahlas? - Budu.
Poezie se má vždy číst nahlas.
„Květiny jsou vysoké, květiny jsou malé,
a některé jsou zvadlé.“
- Další... - To není konec.
Ale měl by být. Tady jedna o psovi.
Další o psovi.
U téhle není jméno. „Anglická růže mezi trny?“
Chápu, proč chceš zůstat anonymní.
Básnička o psovi, o stromu.
Tahle se jmenuje „Kluci.“
„Kluci mi dělají v hlavě zmatek,
zvlášť když mají pěkný zadek.“
Říká se tomu haiku.
Tak bych to nenazvala.
Další dvě o psovi.
Tady někdo nakreslil obrázek psa.
Vlastně to není špatné.
Díky moc.
Tenhle člověk napsal, jak moc miluje angličtinu.
Trapný pokus jak se zavděčit svému učiteli.
Další o psovi, o psovi, o kočce...
Ano?
Myslím, že hodně lidí v této třídě
a nikomu nebude vadit, když to řeknu,
má jen velmi povrchní znalost kreativního procesu,
zatímco já píšu roky. Takže se nebojím
jít s kůží na trh.
Být odvážná, riskovat.
A ty jsi?
Moje sestřenice.
Erin Quinnová.
Tady to máme.
„Kulky, co lítají na ulici, když ležím v posteli
se jen těžko podobají nábojnicím
- vystřelených v mojí palici.“ - Je to o problémech,
v politickém smyslu,
ale i o mých osobních...
problémech.
Chápu tu hloupou analogii.
Tohle není odvážné.
Je to něco, co neumí být odvážné.
Je mi líto, že se vás nuance v mojí práci nedotkly.
Poezie je pravda.
A dobrá poezie je syrová, skutečná a komplikovaná
a nádherná a strašná.
Musíte ji vytáhnout z hlubin vaší duše.
Pomáhá nám si porozumět navzájem.
Víte, co tím myslím?
Ano.
Ano, já myslím, že ano.
Nemám tušení.
V životě se nestává často, že můžete začít znovu.
Ale já vám tu šanci dám.
Udělejte na mě dojem.
To je od tebe hezké.
Být na chvilku spolu, že?
- Jen my dva. - Mary, Gerry.
Víte, že se tu nesmí se tu kouřit?
Věřili byste tomu?
Je to barbarské.
Sarah, co tu děláš?
Mary říkala, že spolu jdete ven,
napadlo mě, že půjdu s vámi.
Proč? Proč tě to napadlo?
- Sarah. - Aha, on je tu taky!
- Skvělé. - Panebože.
Ahoj, jak se máte?
Nesmí se tu kouřit, Kierane, věřil bys tomu?
To je milé překvapení.
Když mě Sarah pozvala do kina, myslel jsem, že...
budeme jen my dva.
Ne, Kierane, protože to by bylo moc normální.
Tak je to dvojité rande!
Zajímalo by mě, kde je táta.
Prosím?
- Mám lístky. - Nerozhodli jsme se, co chceme vidět.
Mně se líbí ten s těma klukama v řadě.
Je tam ten, co se ti líbí, farmář z Glenroe.
Gabriel Byrne?
Po Glenroe už toho natočil hodně.
A vy jste kdo? Jeho manažer?
Táto, já to nechápu, kino nesnášíš.
Ne od té doby, co mi došlo, že jedině tady můžu být s Colmem.
Jedine tady ten nudný parchant nemluví.
Ale Colm tady není, že ne?
Tati?
A to neznamená, že mi za mých mladých let nechutnaly sladkosti.
Ale pak jsem slyšel o klukovi z Ballynahinchu...
Jak se jmenoval?
Před chvílí jsem to věděl.
Vzpomenu si.
ten kluk z Ballynahinchu, jak se jmenuje Gismead,
miloval bonbóny.
Nemohl se jich nabažit,
a nakonec se jedním udusil.
Byla to kyselá hruška.
Nebo hřebíčkový bonbón. Každopádně to nebudu riskovat.
Já vím, já vím.
No není to romantické?
Ten odpadlík je podvodník!
Nevěřte mu!
Tvůj táta si vážně myslí, že ho slyší?
Moc se omlouvám.
Dostali jsme bezpečnostní výstrahu.
Obávám se, že budeme muset provést malou evakuaci.
Následujte mě.
Skvělé.
Paráda.
Už tě nikdy nenechám nic zorganizovat.
Dobrá tedy.
A co ten Keyser Soze?
Kdo je Keyser Soze?
Přesně.
Bože. Tohle nekonečné psaní je úplná noční můra.
- Já vím. - Co se rýmuje s „řídit?“
- Dlíti? - Dlíti? Co to sakra znamená?
- Dlíti, to neexistuje. - Existuje, Michelle.
Dlíti? To sis vymyslela.
Můžete být zticha?
Co říkáš, Jamesi?
Máš červené oči, protože mi došla hnědá.
Mám zelené oči.
To mi říkáš až teď?
Snažím si moc nepřemýšlet,
aby ty nápady prošly mnou.
To je nechutný, Erin.
Zatím mám tohle.
„Patříme k sobě, jsi moje hvězda,
ať jsi kdekoli, k tobě vede má cesta.“
Není to úvodní znělka Domova v zálivu?
Vážně?
Pro boha živého!
bratr Aleca Baldwina.
Říkám ti, že je to Gabriel Bryne.
Ten se špatnýma nohama řekl, že ne.
Ten za něj zaskakoval, tati...
Pane na nebi.
Mami, vysvětlíme to.
Vánoční kredenc!
Všechno so snědli, Mary.
Jste zvířata.
Potřebovali jsme energii na psaní.
Já ti dám energii na psaní.
Chtěli jsme si dát jen pár čokoládových mincí,
ale pak se to zvrtlo.
Co mám dělat? Musím začít znovu.
A prosinec je za rohem.
Lásko, je to osm měsíců.
To se ti hodí, co?
- Cože? - Kradeš sladkosti
z vánoční kredence.
Kradl jsi odtamtud dřív, než ty děti.
Vsadím na to život.
To není vůbec pravda.
Zachráníme to, co můžeme.
Je tu jen pár koulí, Mary.
Prostě jste to stláskali.
O tomhle se dozví vaše matky.
- Do há... - Do háje, přesně tak.
Víte, že do vánoční kredence se nesmí.
Jsme ve stresu!
Nová učitelka angličtiny nás donutila předělat naše básně.
O koho jde?
De Brúnová. Je trochu mrcha,
ale má skvělé linky.
- Ostré nebo rozmazané? - Napůl.
Zajímavé.
Dala vám to přepsat?
Říkala, že nepíšeme z duše.
A proč jste prokrista nepsali z duše?
Vážně?
Bylo to těžké a tak jste to vzdali?
- Když můžete selhat, tak proč se snažit? - Přesně tak.
Věděla jsem, že to pochopí.
Už jste se někdy podívali na tyhle fotky?
Na ty tváře z minulosti?
Moc se od vás neliší.
Měli sny, jako vy.
Měli...
ambice, ale teď jsou pryč.
Mrtví.
Na prach.
To je moje teta Anne, třetí zleva. Není mrtvá.
Je jí jen 54, vede pojízdnou knihovnu
- v Ballymagorry. - Ticho!
Splnili si svoje sny a ambice?
Jednoho dne, děvčata, budete také jen fotka na chodbě.
Máte jen
jeden život.
Nebojte se ho žít.
Najděte svůj hlas.
Něčím se
proslavte.
Pořádně zapátrejte.
Něco, co nesnášíte.
Co nenávidíte.
Nedržte se zpátky! No tak! Ven s tím!
Nespravedlnost!
Ano!
- Předsudky! - Dobře!
To je dobré!
- Matematika! - Ano!
Moje ponožky!
Dobře!
Chodit pozdě do školy!
Hodiny klavíru!
To, že lidé používají slovo „mrňavý“ pro věci,
které nejsou malé!
Pitomost, ale miluju tvůj přízvuk, Jamesi!
Slečna De Brúnová je úžasná.
Nikdy jsem nikoho takového nepotkala.
- Je inspirací. - Rozhodně.
Má vážně koule!
Jo.
Změnila mi život, vážně.
Má ráda můj přízvuk.
Položila bych za ni život.
- Myslím, že já taky. - Já taky.
- Jasně, proč ne. - Jo!
Jasně, že bych za ni položila život
ale zároveň si uvědomuju, že ji známe jen dva dny.
No a co?
Je divné, že nás zve večer k sobě domů.
- Co myslíš? - Je učitelka.
Je mnohem víc než to.
Ne, očividně chápu, že je skvělá,
ale mám pocit, že by to někdo nemusel schvalovat.
- Clare, ty jsi tak zformovaná. - Co tím myslíš?
Znamená to, že se musíš uvolnit.
Jsem uvolněná, díky.
Přiznej si to, kazíš zábavu.
Nekazím.
Já nejsem crack zabiják!
- Víno? - Ne já...
Na zdraví.
- Ještě mi dolijte. - Dobře.
Nemáte moc věcí.
Všechno, co mám, se vejde do kufru.
Nikdy jsem nechápala, proč se lidé zatěžují
zbytečnými nesmysly, víte?
Bože, nesnáším majetek.
Takže mi dáš sbírku svých hraček?
- Zavři zobák, Orlo. - Nerada se cítím svázaná.
Život by měl být spontánní.
Svobodný.
- To teda. - Sláinte.
- Vlastně je to fajn. - Chutná to jako krev.
Život pro mě není žádný plamen svíčky.
Je to úžasná pochodeň, kterou na chvíli držím.
A chci, aby zářila co nejjasněji.
To je nádhera.
Ano.
- Je můj oblíbený citát. - Pomalu, Olivere Reede.
Jaký je tvůj?
Dávej pozor, zlato, na skleněnou pannu,
budeš-li ji držet moc pevně, rozbije se a pořeže tě.
To neznám. Kdo to řekl?
Napsala jsem to já.
Páni.
Cítím se tak lehce.
Ona úplně létá.
Podívejme...
Co vy tu děláte?
Nic moc.
Byli jsme u slečny De Brúnové doma.
U ní doma?
V noci?
To je trochu nevhodné.
Tvoje máma je trochu nevhodná.
- To nedává smysl. - Tvoje máma nedává smysl.
- Je opilá! - Tvoje máma je opilá.
Pochopili jsme to, Clare.
- Rádi jsme tě viděli, Jenny. - Měj se.
Ani oka jsem nezamhouřila.
Já taky ne.
Keyser Soze?
Ne, usnula jsem s natáčkami, to je vždycky hrůza.
Proč to děláš?
Nemám žádný objem, Mary, tak co mám dělat?
- Byl to Pete Postlethwaite. - Nebyl, tati.
Nikdy to není Postlethwaite.
Jsem z toho šílená, musíme tam jít znovu.
- Už to není v programu. - Cože?
- Už to nedávají. - Dobrá práce.
- Nemůžu za to. - Jasně, to ty nikdy.
- Co budeme dělat? - Počkáme na video.
Nemůžu, Gerry! Takhle dál nemůžu.
Musím to vědět.
- Vyrážíme. Kde máš ponožky, lásko?
Nejsou pro mě, mami.
Je mi líto.
Zmrzneš.
Vím, co dělám.
Užijte si všichni den!
Proč máš tak dobrou náladu?
Jen tak... život.
Něco chystáš!
A já přijdu na co.
Přísahám, Erin,
ty a Keyser Sozer, vidím vás!
Kdo je Keyser Soze?
Pane na nebi!
Posaďte se, dámy.
Kde je De Brúnová?
Pryč. A už se nevrátí.
- Cože? - Já to věděla!
Když jsem se probudila, měla jsem pocit,
že se stane něco hrozného
a že jsem špatný člověk.
Tomu se říká kocovina. Budeš v pohodě.
Do konce roku převezmu tenhle předmět já,
z čehož si chci utrhnout hlavu, ale...
Byla jsi to ty!
Co jsi udělala? Co jsi kde řekla?
- Nevím, o čem to mluvíš. - To určitě, ty bonzáku!
- To by stačilo. - Vy to nechápete, sestro.
Slečna De Brúnová
nás ovlivnila.
- Cože? - Donutila nás myslet a cítit.
Díky bohu.
To mi bude stačit.
Nemůžete ji vyhodit!
Slečno Quinnová.
Zdá se, že máte mylnou představu, že se mnou můžete
jednat jako se sobě rovným.
Navrhuji, abyste se ovládala a sedla si.
Co když tam je?
Je pátek, má judo. Klid, Clare.
Vypadá děsivě, co?
Jen bych ráda zopakovala, že si myslím,
že tohle je nejhorší nápad, co jsme kdy měli.
Chceš pomoct De Brúnové nebo ne?
Nemůžeme najít způsob, jak ji pomoc
- a neukrást svatou sochu? - To neděláme.
My ho uneseme.
V čem je to jiné?
Je to to samé.
Vrátíme ho pod podmínkou, že bude De Brúnová zpátky.
S tím bude sestra Michaelová určitě souhlasit.
- Jo, bude. - Tak šup, vyfotíme to.
Skvělé, napíšu vzkaz.
- Potřebujeme dnešní noviny. - Proč?
Je to jen blbost ohledně únosu.
Mám zpravodaje z farnosti z minulého týdne.
To postačí.
Budu psát levou rukou, kdyby poznala můj rukopis.
To je geniální.
Mám začít...
„Drahá sestro Michaelová“ nebo „Kdokoli to bude číst?“
Nejsem si jistá.
- Vypadá na ní tlustší. - Není to moc lichotivé.
Možná, když ho trochu natočíme...
Myslím, že musí dopředu.
- Bylo to fajn, tak, jak to bylo. - Já to fotím.
- Jdi do prdele! - Nech toho!
Panebože!
Dobře.
To jsme trochu přepískli.
- Slepíme ho. - Výborně!
Nasadíme to zpátky.
Přilepíme to tam.
Ježíši! Děvčata, co tu ještě děláte?
Myslela jsem, že je to vloupání.
Ale ti by to odnesli.
Právě jsem se naučila dobré kroky.
Pracovali jsme na projektu na angličtinu.
Ustupte.
Co jste to proboha udělali?
Jak jsi mu mohla přilepit hlavu vzhůru nohama?
- Má klobouk, proboha. - Ticho.
Jasně, Mary, Sarah, Deirdre
vaše holky se na té popravě podílely také?
- To ne já, mami! - Nemluv na mě, Clare!
Radši ani nedýchej.
Posaďte se, paní Devlinová.
Ta socha byla ukradena z této místnosti.
Požádala jsem slečnu Mooneyovou, aby to nafotila.
Buď ji na vlastní náklady nahradíte,
nebo se škola bude soudit.
Abych byla upřímná
a to neříkám jen tak,
myslím, že vypadá lépe.
Vypadá, že má hlavu vzhůru nohama.
A na týden je vyloučím.
- Prosím, ne! - Na týden?
Budeme je mít doma na týden?
Buďte uvážlivá, sestro, my ho nepopravily.
- Ty uvidíš, Erin. - Byla to nehoda, mami.
A taky jste „omylem“ napsali výhružný vzkaz?
To nehoda nebyla.
Byli jsme rozrušení tím, co se stalo De Brúnové.
Bylo to špatně.
- Neměla být vyloučen. - Nebyla.
Cože?
Nechci rušit, sestro, ale chci si vyzvednout svůj formulář
a pak budu pryč.
- Promiňte? - Slečna De Brúnová se rozhodla odejít.
Nabídli mi místo u Svatého Dominika.
Lepší mzdy, placená dovolená, skvělá penze.
Nemohla jsem odmítnout.
A co se stalo s žitím v přítomnosti?
Co se stalo se „spontánním životem?“
Já vím, ale kupuju dům a úroky hypotéky
jsou teď naprosto šílené.
- To mi povídejte. - Zoufalé.
Proto jsem se stala jeptiškou.
Ubytování zadarmo.
Slečno De Brúnová, inspirovala jste mě k mé nejlepší práci.
Chápu. A to bylo... ?
Moje báseň. „Skleněná panna“ o panně ze skla.
Je to skleněná panna, četla jsem ji včera.
Moc jsem neposlouchala.
Díky.
Užívejte dne.
To určitě, blbko.
Asi jsme nikdy nevěděli, kdo je skutečná De Brúnová.
Jako Keyser Soze.
Ten se špatnou nohou.
Cože?
Keyser Soze.
Byl to ten chlap se špatnou nohou.
Celou dobu vám kecal.
Byl to jeden z těch... Jak se tomu říká?
Nespolehlivý vypravěč.
- To je vážně chytré. - Jo.
Také jsem si to myslela.
Podívejte se na mě.
Překlad titulků: Kristýna Doležalová
www.Titulky.com