Ohromující, že?
Asi jo. Co to je?
Vytvořil jsem simulaci celého vesmíru.
V tom případě je to na prd.
Pořád na to zapomínám, profesore. Jsme my v celém vesmíru?
No samozřejmě.
Dobré zprávy, všichni. Máme zásilku.
Ale nejdřív docházka.
- Leela? - Zde.
- Fry? - Přítomen.
- Scruffy? - Jo.
- Hermes? - Potvrzuji.
- Bender? - Polib mi můj lesklý střední pixel!
- Amy? - Šmočividně.
A další.
Já jsem nejmenovaný člen skupiny.
To je úžasné, profesore. Jak se vám to povedlo udělat tak mizerně?
Nebylo to jednoduché.
Dosáhnout i této úrovně realismu
vyžaduje obrovský výpočetní výkon.
Simputron potřebuje víc elektrické energie než sto elektrických lapačů hmyzu.
Což mi připomíná, že jsem musel vypojit naše lapače hmyzu.
Dostal jsem ho.
Ten komár je pořád naživu.
Tady je nějakej komár?
Poslouchejte, trojlidi.
Dnes doručíte tuto zásilku do Vesmírné Itálie.
Vesmírné Itálie?
Vím, že je to trapně nepromyšlené jméno.
Ale když vytváříte úplně celý vesmír,
nemůžete pro všechno vymyslet věrohodné jméno.
Občas se spokojíte s „Vesmírnou Itálií“ nebo „Planetou robotů“
nebo „doktorem Zoidbergem“.
Směšné.
Vesmírná Itálie! Doručíš tu zásilku, Bendere?
Nahoru po těchhle schodech? Ne, grazie.
Radši to pro štěstí švihnu do fontány di Trevi.
Papa pia, trefil vesmírného papeže!
Zatýkám vás za obouchání Jeho Svatosti.
Říkám vám, že společnost Planet Express je fakt operace na dvě věci.
Spíš na tři!
No, když už tu jsme, projdeme se po památkách?
Když jsi ve Vesmírném Římě...
Michelangelův David. Jako živý!
Davčo, sežeň si fíkovej list.
Nechápu, jak to, že nespadne!
Pomůžu ti...
Rozdávaj si to jak dva balíčky žvejkaček.
Bendere, dopřej nám trochu soukromí.
Vědí ti lidé pod poklopem, že jsou v simulaci,
nebo si myslí, že jsou skuteční?
Samozřejmě si myslí, že jsou skuteční.
Pravidla programu jsou jejich fyzikálními zákony.
Ale my si myslíme, že my jsme skuteční.
Nemohl by náš vesmír být také simulací?
Rozhodně ne. Ani náhodou.
To je naprosto absurdní myšlenka.
Jak si můžete být tak jistý?
Protože je to výpočetně neproveditelné.
Například, každý atom ve vesmíru je ovlivněn,
kdykoli se jediná malinká věc pohne.
Třeba můj zadek?
Jo! Poď.
To je skvělý příklad, Bendere. A taky ucházející twerking.
Můj software nemůže přece vypočítat gravitační výměny
Benderovým zadkem a všemi ostatními částicemi,
proto jsem musel informace nechat
šířit se pravidelně a stálou rychlostí.
Jako rychlostí světla v našem vesmíru?
Přesně!
To je jen shoda okolností.
Musel jsem to i jinak zjednodušit.
Moje simulace ani nedokáže sledovat, kde přesně se věci nacházejí.
Přijímám sázky! Najděte kuličku, vyhrajte, že vás nepraštím.
Mých posledních pět dolarů. Vlastně mých posledních deset dolarů!
Další příhodný příklad.
Můj líný software by ani neurčil, kde se kulička nachází,
dokud by se na ni někdo nepodíval.
Do té doby je svým způsobem v obou.
Takže vaše programovací zkratka je jako kvantová mechanika v našem světě?
Přesně tak.
Zajímavé.
Asi se pokouším říci,
že náš vesmír je také simulace.
Cože?
Ale to je úplný opak toho, co jste řekl před chvílí!
Byly předloženy nové důkazy a já změnil názor.
Jsem vědec, ne...
- Blbec? - ... politik.
Týjo, představte si, jak děsný by bylo zjistit,
že celá vaše osobnost je simulovaná, jako Benderova.
Cozulovaná? Jako kdoho?
Jsi přece umělá inteligence, Bendere.
Jako lidi v profesorově simulaci.
- Umělá? - Jo.
Proč jsi mi to říkala? Právě jsi zničila můj život!
Můj vylhaně falešnej život!
Jsi chodící kyblík.
Jak můžete říct, že nejsem skutečnej?
Když mě bodnete, nekrvácím snad?
Dobře, to byl špatnej příklad.
- Krvácím! - Vejtaho!
To nic, Bendere. Jsi tak skutečný, jako my všichni.
Filosof René Descartes řekl:
„Myslím, tedy jsem.“ Umíš myslet?
Nemyslím si.
Myslím, že asi neumím myslet.
To je jedno, byl to sice zábavný vesmírek,
ale účet za elektřinu je velký jako Godzilla.
Je čas to vypnout.
Nemůžete je přece jen tak vypnout. To je jako vypnout mě!
Dobrý nápad. To ušetříme víc energie. Začneme ale s nimi.
Ne!
Ta zásuvka je zaseklá. Nebo jsem jen neobyčejně slabý.
Taková možnost tu je.
Hernajs. Asi tu simulaci nechám ještě chvíli běžet.
Díky, profesore!
Bendere, jak to, že jsi letěl tak dlouho?
Neletěl. První skok minul asi o kilák, tak jsem skočil znova.
Ale ani na vteřinu jsem nepřestal ječet.
Připadá mi, že už nějakou chvíli existuju, Leelo.
Je čas si zvolit životní cíl.
To je úžasný nápad. Budu zticha a nechám tě přemýšlet.
A já zapnu televizi, abych přebil všechny rušivé zvuky.
To je ono! Našel jsem cíl svého života!
Já, Philip J. Fry,
se tímto zavazuji zhlédnout všechny televizní pořady, které kdy byly natočeny.
Ale ne.
Ten oranžovej chlápek je fakt pako.
Tyhle nevinný hromady bitů jsou možná umělý, jako já,
ale nemaj o tom páru.
Zaslouží si stejný respekt, jako jakákoli žijící bytost.
Kromě škeblí. K čertu se škeblemi!
Říkám ti, jsou to jen nuly a jedničky.
Nejsou o nic živější než číslo 10101.
To byla moje tetička!
Profesore, myslím, že má Bender možná pravdu.
Nemyslíš!
Nejsme my jenom atomy?
Ale přece jsme víc.
Na rozdíl od škeblí.
Profesore, teď vás požádám o slavnostní slib.
- Ještě nohy. - Na nohy zapomeň!
Tak jo, to je fuk.
Proč jsme v striptýzovém baru pro roboty?
Protože tohle musíme udělat na místě, který je pro mě, Bendera, důležitý.
Tady to je, zlato.
Drobný si nech, číčo.
SVIŇANY 12°
Ať slavnostní ceremonie započne.
Profesore, stvořil jste svět vědomých žijících bytostí,
proto za ně teď máte zodpovědnost.
Chci, abyste slíbil, že je ze všech sil budete udržovat naživu.
Já sotva vynakládám nějaké síly, abych udržel naživu sebe.
Profesore!
A nikdy jim neprozradíte, že nejsou skuteční. Nikdy!
Aby si nemuseli projít tím, čím si procházím teď já.
Odmítám přísahat.
Řekl jsem přísahejte!
Tak dobře, přísahám.
Ale to množství elektřiny...
To bychom potřebovali soukromou vodní elektrárnu.
Nemyslím si, že existuje nějaké...
Užij si SLURM
Heuréka!
Jak všichni víte, nejlépe se mi přemýšlí na záchodě.
Víme! Už nám to neříkejte.
Ani se mi nechtělo.
Jen jsem tu seděl, nechával nedělní odpoledne plynout,
když mě to najednou trklo!
Nový zdroj elektřiny!
Nechtěl byste nám o tom říct v jiné místnosti?
Ne!
Podle těchto starých map, které používám místo toaletního papíru...
se hlavní kanál New New Yorku nachází přímo pod Planet Express.
Jednoduše se navrtáme do toho potrubí, dáme tuto turbínu do proudu,
a voilà! Čistá energie zdarma!
Čistá?
No, moc ne.
Kanálville - Robotí peklo Autobusová stanice
Blížíme se k hlavnímu potrubí.
Dokážete si představit, kolik tam teče splašků?
Ano!
Zásah za čtyři, tři, číslo dva!
Skoro nikdy už o tom nebudeme mluvit.
Tohle by mělo vyprodukovat dost energie, aby simulace mohla běžet dál.
A v mnohem vyšším rozlišení!
Podíváme se, jak se jim vede.
Dobré zprávy, všichni!
Máme zásilku pro krále vesmíru.
Jsou tak roztomilí! Najednou mi na nich záleží.
Spokojený, Bendere? Zachránili jsme tvoje kamarádíčky.
To jsem teda zachránil.
Mám další zprávy, podařilo se mi něco opravdu mimořádného.
Co, profesore?
Ne, on.
Co, profesore?
Po mnoha bezesných nocích
a stejném množství úžasně proklimbaných dní
jsem dosáhl svého největšího úspěchu.
Simulace celého vesmíru!
Dobré zprávy, všichni! Máme zásilku do Vesmírné Itálie.
Skvělý!
U sladké fantazie z Vesmírné Itálie! Simulace...
v simulaci? Kde to má konce?
Snad hned tady. Už mě z toho bolí hlava.
Profesore, jestli můžete vytvořit simulaci celého vesmíru,
nemůže být náš vesmír taky simulace?
Rozhodně ne! Zníš jako zhulená prvačka.
Ale co když jsou naše fyzikální zákony jenom počítačovým kódem
nějakého geniálního profesora, který si tam nahoře hraje na Boha?
Hřebík na hlavičce!
Kvantová mechanika je dost směšná.
Ale na tom nesejde.
I kdybychom žili v simulaci, nemůžeme to nikdy zjistit.
Ano?
Nic. Jen mě škrábalo v krku.
Možná simulovaně škrábalo.
Co to je? Přetížená síť?
Moje simulace z nějakého důvodu spotřebovává mnoho energie.
Zdá se, že se v ní srazily dvě černé díry.
Dovedete si představit, jak komplexní výpočet to je?
Simputronu to dává pořádně zabrat.
Paneblorže! Možná je způsob, jak zjistit, jestli žijeme v simulaci.
O tom pochybuji.
Dvojnásobně!
Jestli je náš vesmír simulace,
běží na nějakém počítači, ne?
Zatím tě chápu. Nebo spíš ne.
Mluvíš o nový limče?
Kdybychom způsobili něco,
co by ten obří počítač nedokázal simulovat.
Přetížil by se.
Přesně.
Hustý! A pak?
Nevím! Nejspíš by se snížilo rozlišení a věci by vypadaly divně.
Zákony fyziky by selhaly.
Jako když hrajete novou hru na starým a slabým počítači.
Přesně tak!
Kterej mi pořídila moje lakomá babička.
Některé jevy jsou tak neskutečně složité,
že je žádný počítač nedokáže simulovat.
Například kolabující magnetická hvězda nebo magnetar.
Ale něco takového se nemusí stát miliony let.
Co kdybychom ale záměrně způsobili kolaps magnetaru?
Mohli bychom sledovat, jestli budou ve vesmíru bugy.
Samozřejmě!
A pak bychom jednou provždy věděli, jestli žijeme v simulaci.
- Ano! - Konečně!
Vlastně si nejsem jistá, že to chci vědět.
Já taky ne. Cítím se dobře, když vím, že jsem opravdovej.
Další pokus, lamo!
Budeme hlasovat.
Kdo chce otestovat, jestli žijeme v simulaci?
- Já chci. - Já.
A kdo by raději dál žil v potupné nevědomosti?
- Tohle. - Ano, prosím!
Všichni jste hlasovali pro oboje.
Upřímně řečeno, chci to vědět, pokud nežiju v simulaci,
ale nechci, jestli v ní žiju. Dává to smysl?
Překvapivě ano. Zapomeňme na to.
Ale teď o tom budeme navždycky přemýšlet.
Tak prostě jedem.
- To není dobré. - To vůbec není dobré.
Můj splácaný software ani náhodou nedokáže simulovat
kolabující magnetar.
Asi jsem to neměl outsourcovat tomu indickému středoškolákovi.
Počkat, ty simulace zjistí, že jsou simulace!
Přísahal jsi ve striptýzovém klubu, že se to nikdy nestane!
Běda, pravdu nebude možné dál tajit,
až uvidí obří bugy v magnetaru,
podobné plamenným explozím Microsoft Wordu.
Jestli to musej zjistit, měl bych jim to říct já.
Já jedinej jim fakt rozumím.
Navíc, rád nosím špatný zprávy.
To by asi šlo.
Protože jsi vlastně jen software v mastném kusu alobalu.
Mohl bych extrahovat tvůj program,
komprimovat ho a vložit ho do simulovaného Bendera.
Zaujal bys jeho místo v simulovaném světě.
Co by se stalo jemu?
Vytlačilo by ho to do subsimulace.
A ten další Bender?
Jeden Bender za druhým až do konce.
Dobře, jdu do toho.
Musím tě varovat, Bendere, je to jednosměrná cesta.
Není možné se vrátit.
To je v pohodě.
Nechci žít ve světě, kde jsem míň skutečnej než všichni ostatní.
Tam ve smyšlenkově jsou mý spřízněný duše.
Za pár minut
by ses měl restartovat v simulovaném světě jako simulovaný Bender.
Nebo zemřeš.
Sbohem, drazí přátelé a kolegové.
Sbohem, výkaly potřísněné dlažky.
Sbohem, Zoidbergu.
Co si bez tebe počnu?
Přinesu koště.
Zastavili jsme se mimo dosah imploze magnetaru.
V téhle vzdálenosti budeme v bezpečí, i kdybychom, nedej Bože, byli skuteční.
Pak je čas otestovat realitu.
Mám nahnáno!
Já taky, ale svým způsobem je to krásné.
Bylo by to méně krásné, kdyby to nebylo skutečné a my taky ne?
To zanedlouho zjistíme.
Začněte bombardování monopólem.
- Jsi v pohodě, kámo? - Ne!
Asi špatná škeble.
Myslím, že se restartuju.
Kde... Kde to jsem?
Přímo tady, Bendere. Těsně za hranicí imploze magnetaru.
Jasně. Smyšlenkov.
Lidi, musím vám něco říct
a budou to úplně nejhorší zprávy, jaké jsem měl kdy to potěšení sdělit.
Pšt, Bendere! Za chvíli zjistíme, jestli žijeme v simulaci.
Jo, o tom právě...
Vlastně jsem o tom taky přemýšlel. Chcete vědět, co mě napadlo?
Chci?
Myslím, že je to úplně jedno.
Ať už je to, jak chce, zákony vesmíru nemůžeme ovládat.
Co teda můžeme dělat?
Snažit se žít nejlíp, jak to jde.
Nevím, co teď uvidíme, Leelo,
ale miluju tě teď a navždy.
A to je skutečné, i jestli my nejsme.
Ten prosťáček má pravdu. Cítím, tedy jsem.
Nezáleží na tom, jestli jsem skutečný?
Ani trochu.
Tak co jsi nám chtěl říct, robote?
Jenom...
Děkuju!
Roboti... A teď se posaďme a užijme si tu show.
Panenko skákavá, magnetar za chvíli prdne.
Jak si vede Simputron?
Procesor je přetížený! Ventilátor je v jednom ohni.
Vytáhněte to ze zásuvky! Zastavte simulaci!
Ne! Je tam Bender!
Není jiná možnost.
Tahle budova za chvíli vzplane
a já mám v každém koutku schované vynálezy zkázy.
Je mi to líto, kamaráde.
Vím, že mě neslyšíš, ale dělali jsme, co jsme mohli.
Alespoň odejdeš se ctí.
Restartuji.
Kde... Kde to jsem?
Přímo tady, ve vesmíru.
Přišel jsem vám něco říct.
Bendere? Jak se ti podařilo se vrátit?
Nebuďte nezdvořilý, profesore. Bender mluvil první.
Co jsi nám chtěl říct, robote?
Vím, jak tu simulaci zachránit.
Ale prosímtě, neexistuje žádný...
Heuréka!
Udělal jsem změnu, kterou jsi navrhl, Bendere.
Ačkoli jsem musel dlouho trůnit na záchodě, abych to celé pochopil.
Teď nebudeme potřebovat tolik energie, protože jsem podtaktoval procesor.
Ale nepoběží simulace pomaleji?
Mnohem pomaleji.
Mluvíme o normální pomalosti, nebo o byrokratické pomalosti?
Nekonečně pomalejší než byrokratické.
To budou jako v kómatu?
Božíčku, vůbec ne. Nepoznají žádný rozdíl.
Ale zatímco u nich uběhne jedna vteřina,
u nás to budou roky, ne-li celá staletí.
To už je nebudeme moct špehovat, co?
Špehuj, jak chceš,
ale od teď to bude velmi, velmi nudné.
Pro ně ne.
Hustý.
Pixely!
České titulky Kyra
www.titulky.com