Británie, Británie, Británie!
Nedávno oceněná Řádem Britského impéria. Ale proč?
Nejen proto, že jsme vyhráli všechny ty války, nebo vymysleli kremrole.
Ne, je to kvůli lidu Británie,
Britové, Angloši, nebo šupáci, jak jsme srdečně nazýváni po celém světě.
Pojďme tedy na malý výlet po tomto sladkém ostrově,
Zjistit kdo jsou, a co činí.
Tak dávej!
Policie, nebo chlupatý, jak jsou srdečně nazýváni,
musí neustále vyšetřovat zločiny.
Mezi nejoblíbenější patří ozbrojená loupež, ublížení na zdraví a moje z nejoblíbenějších, vražda.
Možná si to příště, než budeš chtít krást koně, rozmyslíš. Nekřeň se!
Tentokrát je to jen vyrování. Máš štěstí.
Ták jo! Kdo si myslíte že jste, zákon, nebo co?
Deset set tisíc liber?
Tak, Vicky, říkáš, že jsi viděla tu loupež.
Ne ale, jo ale, ne, protože ta loupež se stala protože ten zloděj vykradl tu banku.
- Bylo to klenotnictví. - Jojo, a já viděla chlápka co to udělal.
Byl tak vinnej protože to byl on a já ho nakreslila a vypadá takhle.
Dostanu teď těch deset set tisíc liber?
- Ty jsi neviděla nic, že jo? - Ó můj Bože! Vůbec nevim jak jste to moh' říct!
A zkusil mi štípnout mý Reebokový kecky, takže bych ještě měla dostat nějaký "nasrovnání".
Víte, že plýtvat časem policie je trestné?
Ne, ale jo, ale ne, ale jo, ale ne, jo, protože já vašim časem neplejtvám,
protože Misha to celý viděla, protože se chtěla rozejít s Lukem Griffithsem,
jenže to nikdy, protože on si nechá růst knírek, ale stejně to vypadá jak chmýří,
ale neříkejte to Bethany protože mu ukazovala frndu při rodinný výchově.
- Co to s tím má společného? - Už se tam dostávám.
To všechno se stalo, protože Ellie Barnes
řekla že brácha Craiga Wiltshira nechal robertka na katedře paní Turner.
Nás zajímá jen ta loupež.
Loupež? Já v tom nejedu. To je jak když Samina řekla že sem hodila na Iana tampón.
Asi je uplně mimo, když tohle řiká. To bych nikdy neudělala. Byla to vycpávka popdprsenky.
- Ty nemáš potuchy kdo loupil. - Ó bože, Vůbec nevěřim že jste to řekl!
Právě sem vám chtěla říct kdo, jako, byl ten celej chmaták, a všecko.
- Skončili jste? - Ano.
To ona to byla.
Ó můj bože, viděli jste to? Jak se provinile kouká.
Obyvatelé Pox si pochutnávají na občerstvení po každoročním koncertu koled.
Mám rád koledy, ale preferuji ticho.
- Krásný obřad, Otče. - Ano, Otče.
- Díky, drahé dámy. - Poslouchat děti, zpívající koledy.
- To je pro mě pravý smysl Vánoc. - Ano, zpívají skvěle.
- Všechna chvála patří sbormistrovi. - Ó, děkuji, Otče. Biskupský chlebíček, dámy?
Oh, díky. Oh, ještě teplé.
Mmm...
- Lahodné. To jste pekl vy sám? - Ano, s mým partnerem, Stephenem.
Mimochodem, to sólo "Tiché Noci" bylo božské.
Děkuji.
Je za pět Jackie S, ne Jackie P,
a na severu, ve městě Zlobivý Kluk, se nachází tato malebná trafika.
Dobrej.
- Žízeň? - Jo.
Hlad?
Potřebujete si přečíst zprávy a sport?
Chcete napsat dopis, kamarádovi nebo příbuznému?
Chcete si ho vyhonit?
Jen tohle.
- Co si budete přát, pane? - Ano. Nazačátek paštiku z husích jater.
- A jako hlavní chod, pane? - Upytlačenou guinejskou slepici.
- A jako obloha, pane? - Jen královské brambory.
Skvělý výběr, pane.
A taky double-decker.
A dnes, Emily se s Florence vydala na balet.
Emily, Jsi si jistá s tím co si dámy oblékají když jdou na balet?
Věř mi, má drahá Florence. Všechny vybrané dámy se takto strojí.
Teď, prostě dělej to co já, a nikdo nás nebude podezřívat.
Mám rád když vklouznu do jamky.
Té Biskupa Desmonda.
Dobrý večer. Dva dámské lístky na balet, s'il vous plaît.
Všechny stojí stejně, pane. Kde byste si přáli sedět?
- V sedadle. - Ano, čelem k jevišti.
- Víte, my milujeme balet. - Ano, jsme jen dvě dámy co milují balet.
Florence byla málem sama balerínou.
- Ano... To jsem byla? - Ano. Snila o tom být prima balerína.
Oh, ano, a poté jsem nastoupila jako přidavač.
Já jsem zcela určitě dáma, už chodím do baletu mnohokrát za rok.
Viděla jsem všechny nejlepší spolky. Rambertovi, Bolshoi.
Nohy a spol.
To bude za dva lístky u stánku, za Ł50 každý. Jak si přejete platit?
Kartou.
- Pan Edward Howard. - Oh, manželova karta. Já hloupá.
- Nemáš nějakou hotovost, Florence, zlatíčko? - Měla bych tu někde mít.
Takže... Oh, tady. 20, 40, 60, 80, kilo.
- Merci beaucoup. - A prosím vás, kde máte latrínu?
Oů est la chambre... de pee-pee?
Tudy prosím, ale bezy začne představení.
- Merci. - Na opětshledanou.
Dvě dámy potřebují čůrat.
ó-hopla.
Vánoce byly v Británii poprvé slaveny v roce 1986,
na oslavu narození Lorda Martina Vánoceho.
- Dneska budeš v kostele předčítat. - Jo, já vim.
Co si oblečeš? Zapínám totiž žehličku.
- Jezulátko. - Co je s Jezulátkem?
Chci bejt oblečenej jako Jezulátko.
Hmm. Nevím, jestli je to dobrý nápad. Vím, že máš Jezulátko rád.
- Miluju ho. - Nevím, ale aby se nikdo nepopudil.
To bude pořádná rychlovka, udělat kostým Jezulátka za tak krátkou dobu.
Jezule.
A nyní nám Andrew Pipkin přečte evangelium Svatého Matěje.
Andrewe.
"And so it came to pass that Mary and Joseph made their way to the city of Bethlehem.
"They sought high and low for refuge, but there was no room at the inn."
Vypadám jak idiot.
Tak to byste mohl mít...
In Ledvině, Dr Lawrence vzal Dr Beagrieho sebou na představení, kde účinkuje jedna jeho pacientka
ve hře "Jak důležité míti Filipa".
Ale to musíte brát vážně. Nesnáším lidi, kteří neberou jídlo vážně.
Docela srandovní, ne? Anna na tom tvrdě dřela. Myslím, že bude báječná.
Lady Bracknell.
Oh, teď nastoupí.
- Dobré odpoledne, Lady Bracknell. - Eh! Eh! Ehhh!
- Mohu vám nabídnout okurkový sendvič? - Eh! Eh! Ehhh!
Ten dialog s kufrem. To mě zajímá, jak to zvládne.
Právě jsem o tom říkal Algernonovi, našel jsem ji v šatně na Victoria Station, v kufru.
- Eh eh-eh? - Úžasně.
Ano, Lady Bracknell. Byl jsem v kufru. Velkém, koženém kufru s madly.
Eh! Eh! Ehhh!
- V šatně na Victoria Station. - Ah, trasa do Brightonu.
Ano, takže velmi potřebuji...
Velmi portebuji říci...
Tenhle kousek si nepamatuji.
Líbí se mi když hraje v nějakém Shakespearovi.
Eh! Eh...
Každé Vánoce, Marjorie Dawes vyráží s jejímy FatFighters na jídlo.
To nejlepší jídlo co jsem kdy jedl bylo v Římě, mimo vyšlapané cesty v zapadlé uličce.
Kuřecí McPrsty s čipsy.
Řekla jsem o stůl v rohu, protože není fér vůči dalším strávníkům, nutit je koukat na tlustý jak jedí.
- Nevím, co si mám objednat. - Jsou Vánoce. Objednejte si jak kdo chcete.
Každý musíme někdy vypnout, že jo? Tak teď nejsme FatFighters, co vy na to?
Nevím, jestli tu vaří na karí, Moiro. Proč si neobjednáte anglické jídlo? Boloňský špagety.
- Máte vybráno? - Myslím že ano.
Mimochodem, my všichni jsme z FatFighters. Co, bando? Hey-hey!
Kdybyste se divila, proč tu jsem já, tak já jsem vedoucí.
- Ano, tak co to bude? - Jako předkrm česnekový chleba.
- Nevím, jestli byste si měla dávat předkrm. - Oh, OK, tedy. V tom případě, kuře po Kyjevsku.
- Ještě něco k tomu? - Ne.
Já si dám stejk a čipsy, prosím.
Ne, dejte mu jen salát, bez dressinku.
- Mohla bych lasagne... ? - Nejlepší by bylo Moiro, kdybyste ukázala na to co chcete.
Ták? To by bylo, Pat, teď vy.
Jakože už objednáváte za nás, jenom salát.
Zrušte to. Máte nějaký prach?
Trochu prachu? Ne? Prach?
Prach? Ne? Prach? Trochu prachu? Ne? Prach?
No? Prach? Trochu prachu? Ne? Prach? No?
- Ne. - Tak, v tom případě jí doneste sklenici vody.
- A co vy? - Pro mě nic. Držím si figuru.
Nikdy nejím po šesté.
- Máte už nakoupené dárky? - Ne, ještě nemám ani jeden.
Oh, spadla mi vidlička. Omluvte mě.
Ano, ovšem.
Takže... jak prožíváte Vánoce?
V Llandewi Breffi, gay Dafydd Thomas začíná boj s městskou kihovnou.
- Dobré ráno, Dafydde. - Jdeme na to paní Jones.
Oh, dobře.
- Děje se něco? - "Nahý veřejný pracovník."
"Zápisky Joe Ortona." "Můj Boj", Dala Wintona.
- Ach, tak. - Není snadné být jediným gayem ve vesnici.
- Knihy jako tyto jsou stěžejní pro můj život. - Oh, Will Young.
Položte to! Je to kniha od gaye, pro gaye.
Takže. Tato knihovna má od teď Gay, Lesbické a Bisexuální oddělení.
Další krok vpřed pro Frontu Osvobození Gayů v Llandewi Breffi - mě.
Vlastně, Dafydde, nevím, zda jsi byl za sekcí Cestování,
ale gay oddělení co tu máme, je docela oblíbené.
- Cože? - Pojď se mnou.
- Co to sakra...? - Ssh!
- Už jste uvážil, co si dáte, pane? - Ne.
- Ústřice jsou dnes výtečné, pane. - Dobrá, půl tuctu ústřic jako předkrm.
- A hlavní chod? - Játra s cibulkami a kadeřavým salátem.
- Skvělá volba, pane. - A tyčinku Lion a feferonkové křupky.
Toto je Číslo 10.
Premiér a jeho žena připravují prohlášení.
Nechtěl bych to pokazit, ale v jádru, budou mít dítě.
- Vstupte.
Ránko, Premiére.
- dobré ráno, Sebastiane. Moji ženu znáte. - Ahoj.
Zdar. Asi bych měl jít.
Ne, ne, ne, ne. Prosím, posaďte se.
Musíme vám něco sdělit. Rád bych vydal prohlášení potvrzující, že Sarah je těhotná.
CÓŽÉ?
Jsem ve třetím měsíci, a už to začíná být vidět.
Vlastně, jste první z personálu kdo to ví. Skvělá zpráva, ne?
Cokoli. No, a to mělo být ono, nebo je tu něco důležitého, co potřebujete projednat?
No, Bude to velký příběh a rád bych to zvládnul.
- Oh, Chief Whip. Omluvte mě.
A, je to určitě jeho, nebo ne?
Samotřejmě. Víte, potřebujeme to prohlášení.
- Moc chytrý. - Pardón?
- Co jste udělala. Moc chytrý. - Nerozumím?
Nechala se zbouchnout. Řekla jste mu že berete prášky? Byla to na něj lest?
Ne. Jsme svoji už dvanáct let, a o dítě se snažíme dva.
Vydřela sis to, holka. To se musí nechat.
- Cože? - Dostalas ho. Vyhrálas.
Ale řeknu ti tohle, kámoško. Jakmile začneš moc utahovat, začne koukat po jinejch.
Jak si to dovolujete?
Oh. Je v pořádku?
Ano, ženské problémy.
Er... Tak budeme pokračovat s tím projevem?
Jojo. Erm... "S lítostí oznamujeme..."?
"Dokázala to. Ta děvka to dokázala."
Vysvětlete.
Promiňte, pane premiére.
Víte, mohli jsme si dítě adoptovat.
Lidé Britští mají své rádi peníze v bezpečí, vkladem do banky nebo přibitím ke dveřím.
- Je to za 80,000, což je v okolí málo. - Oh, fákt.
realitní agent myslí že to dohodneme na 75.
To zní skvěle.
Nejlepší hypotéka pro vás je Středozápadní Prvomajitejská Plus.
- Oh, opravdu? - Fákt.
Je tam pevný úrok 4.9% za pět let,
a Ł10,000 k okamžitému výběru.
- Dobrý. - To je skvělý.
- Tak to bude ono, prosím. - To bude boží.
- Nemůžu se dočkat. - Já vím.
Kompjůtr říká né.
Tato rodina vyšší třídy se setkala s dodavatelem jídla na svatbu.
Nejste-li si jistí, do které kasty patříte,
poodhrňte předkožku, kde najdete buď slovo "nižší", "střední" nebo "vyšší".
Jako předkrm mě napadly výhonky divokého asparágu v holandské omáčce.
Ale nějaké návrhy by neškodily. Jestli je tu něco, co máte rádi, je to vaše svatba, jen řekněte.
- Maličkó. - Promiňte? Co jste chtěl?
- Teď ne, Harvey. - Nemám asparagus ráda.
Tak, pro mou matku třeba uzený losos?
- Maličkó. - Ne, Harvey.
- Maličkó. - Právě jsi měl.
- Prosím. - Dobře, a jako hlavní jídlo
jsem se chystala navrhnout holubí prsíčka s rizotem s divokými houbami.
- To zní skvěle. - A trochu snobsky.
- Nemám rád rizoto. - A co byste si přál?
- Maličkó. - No tak, Harvey.
Také budeme, samozřejmě, servírovat vegetariánskou možnost.
Oh, zatracení vegetariáni. Já říkám, pověste je.
Maličkó, Maličkó.
Byli jsme na jarní svatbě, a měli jsme ty báječně restované srdíčka artičoku.
A spousta lidí je chtěla i přes vepřové á la Wellington.
Ano, to se... stává docela často.
- Ow! Koušeš. - Nic nezbylo.
To mě nepřekvapuje. Dnes jsi nenasytný.
- Maličkó. - Neboj se, zlato. Něco bych měla mít.
Maličkó od báby.
Nějaké návrhy na dezert?
Hypnotyzér Kenny Craig právě nakoupil v supermarketu ve Slaughteru.
Supermarkety byly v Británii zavedeny,
aby zničily malé obchody a vytvořily pravý význam sociálního odcizení.
Moment! Jistě tu necháte číslo pojistky?
- Já nenaboural. - Já vás viděl.
Dívej se mi do očí, do očí, Ne kolem očí. Dívej se mi do očí.
Mám tě. Já to auto nenaboural. A jsi zpátky.
- Asi jste neviděl toho kdo to udělal, ne? - Já to viděla. Byl to on. Viděla jsem vás to nabourat.
Dívej se mi do očí, do očí, Ne kolem očí. Mám tě.
Neviděla jsi mě nabourat to auto. Ani ty ne. Tři, dva, jedna...
Co to je s mým autem?
- Dívej se mi do očí. Do očí. - Já?
- Ne, vy ne. On. - Jo, aha.
Dívej se mi do očí, do očí, Ne kolem očí. Dívej se mi do očí. Mám tě.
Nikdy jsem to neudělal.
Okolosténaje, v Průdušnici se zapisuje objednávka.
- Co to bude, pane? - Takže, divocí lanýži a Roqueforový salát.
- Výborně, pane. - Pak hřebenatky se srdíčky artičoku.
- To bude vše? - Ano.
A pytlík Monster Munch.
- A k pití? - Antilopu Um.
Bije nulová hodina, a v tomto krámku v Hlenu, se Pan Man shání po knize.
Jednou jsem také četl knihu. Jmenovala se "Kdo k sakru je Tom Baker?"
Dobrý den. Nevěděl jsem, že máte rád knihy.
Dobrý den. Ano, mám knihy velice rád.
- Sháníte něco konkrétního? - Ani ne.
Nemáte nějaké knihy o středověké hudbě mezi roky 1356 a 1390?
Erm... Nic takového tu nevidím.
Margaret zná všechny knihy. Momentíček.
Margaret! Margaret!
Ano?
Pán se ptá, jestli nemáme nějaké knihy o středověké hudbě mezi roky 1356 a 1390?
- Brožovaná nebo vázaná? - Brožovaná nebo vázaná?
Oh, znáte mě. Mě je to jedno.
Říká, že je to jedno.
Jedna by tam měla být, hned za autobiografií Mika Gattinga.
Oh, ano, tu máte.
"Historie středověké hudby, 1356 až 1390."
Promiňte, nesevřel jsem včas.
Promiňte, teď jsem sevřel moc brzy. Asi ji budete muset držet.
Dobrá.
Tak co na to říkáte?
Kolik má stránek?
312.
Oh. Doufal jsem v něco s okolo 306.
Aha.
Myslíte že by se autor zajímal o přepsání pro zkrácení?
Kdyby se vypustila všechna "O", dalo by se ušetřit šest stránek.
To... To si nemyslím, ne.
- Možná, že jsem moc specifický. - Ano, trochu specifický jste.
OK.
Máte nějaké knihy?
- Má... Mám-li nějaké knihy? - Ano.
Mno, ano, máme jich stovky.
Vezmu si je, prosím.
Oh, tak ano.
Oh.
Vy, er... Vy tedy musíte být ale čtenář.
Oh, ne. Naneštěstí, jsem slepý.
Je za pět Pamela, a v lázních v Trump, hosté tvrdě dřou.
A otočíme stránku.
A spočineme.
A potom, tady v Hill Grange jsou potřeba jisté změny.
- Víte, že Jacqueline od nás odchází? - Ano.
- Takže od pondělka...
Vstupte.
- Ahoj zlatíčko. - Oh. Dobrý den, slečno DeVere.
Říkej mi Bublinko, jako každý
- Slečno DeVere, momentálně jsem zaneprázdněn. - Zlato, buď zlato a nech nás o samotě.
Díky, zlato. A ani slovo nikomu.
- Konečně sami. - Máte ten šek?
Všechno je tady drahoušku. Všechno léčení, všechno jídlo. Nájem a penze za pět měsíců.
- Skvělé. - Ł17,300, zlatíčko.
- Děkuji vám. - Ale my ten šek nepotřebujeme, že ne, drahouši?
- Ale ano, potřebujeme. - Ne, nepotřebujeme.
Protože...
- Promiň.
Pospěšte si, pane Hutton. Ve tři mám být na klystýru.
Lou Todd koupil dvě zmrzliny, obě pro kamaráda Andyho.
Andy!
Andy! Kde seš?
Tady nahoře.
- Jak ses tam dostal? - Spadl sem.
Opatrně, opatrně.
Oh, moc vám děkuju. Díky moc.
Oh, hrozně sem se bál.
Takový poprask.
- Jak se tam dostal? - No, mě vůbec nic nenapadá.
Jak je vidět, není mezi námi zrovna ten nejpohyblivější.
Je odkázany na vozík, a já ho vozím.
Nevím ani, jestli má dost síly v rukách aby se dostal na strom. Je to záhada.
Něco pro "Záhadný Svět" Arthura C Clarka,
nebo pro Toyah Willcox aby zpíval v "Je to záhada".
To nejlepší co se dá teď dělat je vzít ho domů. Brzy vykoupat, brzy na kutě.
A skvělý nápad je skvělý, horký, teplý, mléčný nápoj jako kakao, nebo tak něco.
- OK, radši tě vezmeme domů, mladíku. - Jo, já vim.
Děkujeme. Oh, oni ti taky sundali balón?
- Jo. - To je od nich hezké.
A tak se naše návštěva Malé Británie dočkala konce.
I já musím jít, protože sem přišel nějaký muž a snaží se mi stáhnout kalhoty.
Musím prostě přijít na to co chce.
Dobrý hlen!
Kde je můj srandovní balón?
České titulky: BMBCLT návhy a připomínky na bmbclt@gmail.cz