-Městský soud v Praze odsuzuje obžalovaného Ladislava Hojera
za vraždu, znásilnění a krádež k trestu smrti.
-Na konci minulého týdne zahájil náš miniseriál
o cvičebních úborech připravených na československou spartakiádu 1985.
Krásný věk plný diskoték ztvární ve své rytmické skladbě starší žákyně.
110 tisíc jich bude nacvičovat při písničce Michala Davida.
Na Strahov se jich vejde bohužel jen necelých 14 tisíc,
ale i tak se mají děvčata i my na co těšit.
-MONOTÓNNÍ HLAS SEKRETÁŘKY: Káva, čaj? Káva, čaj?
Káva, čaj?
Káva, čaj? Káva, čaj?
Káva, čaj? -Kafe, Irenko.-Taky.
-Vlasto. Víš, co jsme si říkali.
-Jo. Pokusím se k němu dostat.
-Pojď sem ještě. Káva, čaj?
Takže káva.
-Myslíš, že se s ním bude dát normálně bavit?
-Já ho taky dneska uvidím poprvý.
-Jak poznáme, kterej to je?
-Neboj, u těchhle lidí koukneš a budeš vědět.
-Tak, soudruzi, prosím tudy, za mnou.
-No...
OSTRÝ HVIZD PÍŠŤALKY
-Tak, jdeme, jo? ZATLESKÁNÍ
-Jarmila Šubrtová, zootechnička,
cvičitelka, manželka, matka, žena, soudružka.
Jeden zdánlivě obyčejný lidský život.
Jeden z milionu příběhů,
tvořících bohatou mozaiku osudů šesté celostátní spartakiády.
Dvě vystoupení žen.
V každém 13 824 cvičenek.
Starší žákyně, 13 824.
Dorostenky, 13 824.
Společné cvičení žen a dorostenek, 6 912 cvičenek.
Ženy a dívky tvoří polovinu cvičících
ve skladbách pro učňovskou mládež,
ve skladbách pro vysoké školy a při cvičení rodičů s dětmi.
Asi není třeba připomínat,
že spartakiáda je nejdůležitější akcí naší sjednocené tělovýchovy.
Ženy a dívky, naše cvičenky, představují její hlavní hybnou sílu.
Zajistit jejich bezpečnost,
zvláště před nejrůznějšími deviantnímu živly,
musí být společnou prioritou.
Děkuji.
-Kluci, nesmíme to kurvit, jinak si nás nevyberou.
A víte, co tam má bejt holek. -Když sis žádnou nenašel tady,
na Strahově to bude lepší? -Budou tam holky z celý republiky.
-Počítá, že to uhraje na nějaký ty národnostné špecifiká.
-Já myslel, že vy stejně můžete až po svatbě.
-Ty jo. To aby ses nesprchoval.
-Si to přepíšu na papír, žádnej strach.
-Já za ním nemůžu hned jít, to je blbý.
Musí nás nejdřív někdo představit. -Prosím tě.
-To s těma návštěvníkama, to se musel seknout, ne?
Tolik lidí se tam nemůže vejít. -Vždyť je to tam veliký jako kráva.
My nemáme pořádný hřiště na fotbal,
ale na jazz gymnastiku máme největší stadion na světě.
-Jirko, můžeš na chvilku?
Pojď. To je náš Jirka. Soudruh generál velel správě SNB.
v Bratislavě teď byl jmenován náměstkem ministerstva vnitra.
-Prvým námestníkom.
Takže budem mať v gescii vás ako Verejnú bezpečnosť
a tiež kolegov zo štátnej.
Pavol Alojz. Veľmi ma teší. -Markovič.
-Veľa som o vás počul. S tým Hojerom, to bylo majstrovské.
-To byl taky kanibal, to jsme tu ještě neměli.
-Vraj ste si vyvinuli akúsi vlastnú vyšetrovaciu metódu.
-Tak jenom si myslím, že lidi nejsou dobytek.
Tak jestli tomu říkáte metoda.
-Aha. Ľudia nie sú dobytok.
Zaujímavé.
-LÉKAŘKA: Tak, nadechněte se.
Pěkně zhluboka.
Ještě.
Ještě vydržte.
Tak a teď zadržet dech, jo?
Šetříte se? -To víte, že jo.
-Měl byste se šetřit. Dobrý, můžete se oblíknout.
Kouříte?
-No, někdy.
-A mám se zeptat kolik?
Kafe pijete?
-Taky. Někdy.
-Měl byste s tím přestat.
-S cigaretama, nebo s kafem?
-S obojím.
Aspoň to trochu omezte. Začnětě třeba s tím kafem.
KROKY NA CHODBĚ, ZAKLEPÁNÍ
-Volno.
-Jirko, máš na nás chvilku?
-Na nás? Vás je tam víc?
-Tak pojď, on má čas.
Sháněli jsme tě tady už ráno, ale nebyl jsi tady.
-Byl jsem u doktorky.
-A co, ty máš nějakej problém?
-Ne. A vy máte problém?
-Možná. -Jde o Pepu.
Chová se divně. -Jak divně?
-Zamyká si přede mnou šuplík.
-Tak asi nechce, abys mu tam šmejdil.
-Ale tak já mu tam nešmejdím. -Ukaž mu to.
-Našel jsem u něj na stole tohle.
-Takže jsi mu nešmejdil v šuplíku, ale po stole, jo?
-Já jsem volal u jeho stolu
a potřeboval jsem si něco rychle zapsat.
-Jak Pepa tlačí na tužku, část textu se obtiskla na papír pod tím.
-Tak jsem to objel obyčejnou tužkou. Zlehka.
-To ses naučil v Pionýru?
Vždyť je to stejně nečitelný.
-Jak kde.
Třeba tohle vypadá jako kapitán.
Tohle zase jako hlásit. Tohle jako závazek.
Tak oni tomu přece říkají, ne? Podepsat závazek.
-A bude si to psát na papírek, jo?
Kdyby k nim chtěl, tak si podá oficiální žádost.
-Co když nechce, abysme věděli, že pro ně dělá?
-Bavíme se o Pepíkovi. Tak snad ho znáte.
-IRENA: Ale takovej otřes, co zažil.
Už to nemusí bejt ten Pepa, kterýho jsme znali.
Já jsem o tom četla. -Kde jsi o tom četla?-To je jedno.
-Mně to není jedno. Kde jsi o tom četla?
-Ve Vlastě. A psal to tam psychiatr opravdovej.
-Tady už nejde jenom o nás dva.
My s Irenkou teďka pracujeme na rodině.
Tady končí veškerá sranda.
-Tak hlavně nepřestávejte pracovat na tý rodině.
OTEVŘENÍ DVEŘÍ, KROKY
-ŽENA: Tady má Jirka čistý prádlo na příští týden.
-Co je? -Už jsi s ním o tom mluvil?
-O čem? -No o tom.
-Jo, řeknu mu to jindy.
-Kdy jindy? -No prostě jindy.
O takovejchhle věcech se nedá mluvit jenom tak z čistý vody.
Na to musí být člověk v určitým správným rozpoložení.
-Ale budeš, viď, někdy v tom správným rozpoložení.
VRČENÍ ŠICÍHO STROJE
-EVA: Člověk se přece jenom tak nezmění. I kdyby se hroutil.
A kdyby ho něco trápilo, to by ti přece řekl, ne?
Bavíte se o takových věcech?
-Na to jsme asi moc chlapi. A moc policajti.
Co to bude? -Dům.
-A o čem si teda povídáte, když jste spolu celej den v práci?
-No, o práci.
Nebo teď má bejt to mistrovství, tak o hokeji.
-EVA: A vy se nebavíte o důležitých věcech?
-Tak nám přijde důležitý tohle.
-DCERA: Mami, můžeš na chvilku prosím?
-Tak co tam máš? -Balkon.
-Jo? Co to bude?
O co šlo? -Nic. Holčičí věci.
-Tak mně snad můžete říct všechno. -Když je ti 15,
nějaké věci tátovi už neříkáš. A toho Pepíka se zeptej na rovinu.
Děláš to tak se všema, ne?
-DCERA: Už můžu. -Tak pojď.
Ó! -No teda, to je nádherný.
-Výborný, krásný. Ukaž. Protáhni se, takhle zvedni ruce.
Neškrtí tě to tady? -Možná přes prsa.-Tati.
-Jiřine.-Jo, tohle jsou ty vaše holčičí věci.
-Ty děláš na kriminálce, co?
-Přirozenej talent. -Tak si ho schovej k výslechu.
Tady máš ještě nitku.
A v kolik vám to zejtra končí? -V devět.
-V devět. Tak tatínek tě pak přijde vyzvednout.
-Nemusí. Já půjdu s Vladěnou. -Ale ta Vladěna tě nezachrání.
-Ale zachrání. -Nezachrání. Ty stopařky byly taky dvě.
Zeptej se tatínka, jak to s nima dopadlo.
-To jsem nedělal já. -Dobrý to máš.ŠTĚKOT
-Jdu vyvenčit Čerta. Hlásí se nějakej dobrovolník?
-Já, já, já. ŠTĚKNUTÍ ČERTA
-Nějakej jinej dobrovolník?
TELEFON -To je pro mě, to je pro mě.
Ahoj. No nazdar.
Ahoj.ZAVŘENÍ DVEŘÍ -Odkdy jí sem někdo volá?
-Od tý doby, co není na prvním stupni.
-To sis to nemohl nějak líp schovat?
-Já netušil, že mi máma bude šacovat bundu.
-Tak...
Líběj se ti holky, to je dobře.
Mně taky.
A asi nastal čas, abych...
...si s tebou promluvil o určitých věcech. Ono...
...to má souvislost i s těma fotkama.
-Nic mi říkat nemusíš.
-Já vím, že se o tom s klukama bavíte,
ale než začneš, měl bys vědět...
-Tati, já už jsem začal.
-Kluci jsou na výjezdu.
-Aha.
-No, kde jsi? Já tě hledám. Co to máš?
-Ehm, jenom taková blbost. -Tak pojď za mnou do kanceláře.
Andrea Pavlíčková, třiadvacet let. Trvale hlášená v Unhošti.
Do Prahy jezdila za mámou.
A právě ta máma přišla v půl pátý ráno
na místní oddělení v Krči s tím,
že se jí dcera od včerejška nevrátila domů.
-Co jí na to řekli?
-Poslali ji domů, no. Ale nevysrali se na to.
Poradili jí, aby si zjistila,
jestli náhodou se nezapomněla u kamarádky nebo u milence.
-Podle těch fotek se nikde nezapomněla.
-Za čtyři hodiny byla ta máma zpátky.
Místňáci mezitím obvolali nemocnice, záchytky, pohotovosti.
Pak ji začali hledat po okolí.
Ve dvanáct hodin našli její svršky, tak nasadili psa,
a ve tři čtvrtě na dvě našli tohle.
Co tomu říkáš? -Pěkný.
-Já jsem věděl, že se ti to bude líbit.
Ty máš tyhle věci rád, ne? -To snad nemá rád nikdo.
-No tak to nemáš rád. Ale děláš to dobře.
Jirko, chtěl bych, aby sis ten případ vzal na starost ty.
-A mám tě! Pojď sem.
Neschovávej se, nezapírej, mluv. Co to je?
-To mám od babičky. -Tak sis to měl schovat,
až půjdeš k babičce na návštěvu, a netahat to do školy.
-Odpusťte mu to, soudruhu. Vyrůstá v rodině náboženských tmářů.
-Oni ho sem na učňák poslali jenom proto,
že se na Stochově narodil svatej Václav.
-No davaj, davaj, průseráři.
A doma vyřiď, že náboženství je opium lidstva. Víš, kdo to řekl?
-Ehm, Lenin. Soudruh Lenin.
Ten říkal: Učit se, učit se, učit se, vole.
Že jo, soudruhu? -Výborně, Poborský.
Ovšem bez toho vole, že jo. -Pardon.
-A soudruh Mao říkal, že moc vychází z hlavní pušek.
-Vidíš, to ani nevím. Každopádně to o tom opiu říkal soudruh Marx.
Tak se to doučte a ty si pro tohle přijď na konci školního roku.
-No pasarán!
-Co?
-To říkali ty, interbrigadisti. Ve Španělsku.
-No vždyť jo.
SMÍCH -Ty seš kretén. -Ty vole. Ach jo.
ŠTĚKOT
-PEPA: Říká se tomu tady Višňovka. Tamhle na sídlišti bydlí její máma.
Odtamtud včera v půl devátý večer Pavlíčková vyšla.
-Mělo to nějakej důvod? -Jo, jo.
Na opačný straně je ubytovna Konstruktivy.
-To je důvod, proč jít večer z domu? -Přespává tam její milenec.
Janko Šerkézy. Měl ji večer vyzvednout.
Nemohla se ho dočkat, šla mu naproti.
Někde v těchhle místech se minula s milencem a potkala vraha.
-To zní dost podezřele. -Podezřelý to začne teprve bejt.
Pavlíčková přijela do Prahy se dvěma dětma. Neschází ti nikdo?
-Ty děti by měly mít nějakýho otce. -Správně.
Momentálně ve výkonu trestu.
-Ty, Pepíku, kdo identifikoval tělo?
-Matka oběti, jistá Miroslava Silovodová.
Doktor jí musel dát prášky na uklidnění.
-Kde je teď? -Kluci z místního všechny vyslechli
a poslali domů. Beztak by se tady jenom pletli.
-Všechny? -Jo.
Měl by tam čekat ten milenec, Šerkézy, ty dvě děti
a druh matky, jistej Martin Šic.
-Tak pojďte, půjdeme si něco zahrát.
Babička má důležitou návštěvu.
-SILOVODOVÁ: Janko je hodnej kluk.
K Andrejce a děckám se vždycky choval moc hezky.
Podívejte, jak jim to sluší.
-Paní Silovodová,
za jak dlouho po tom, co vaše dcera odešla,
se tu Šerkézy objevil?
-To bylo skoro hned. Deset minut.
Maximálně.
-A jak reagoval, když jste mu řekla, že už je pryč?
-On šel hned za ní, že...
Že ji doběhne po cestě nebo že se potkají na ubytovně.
-A přišel vám říct, že ji nenašel? -To právě ne.
Mysleli jsme, že jsou spolu na Konstruktivě.
-Kdy jste dorazil na ubytovnu?
-V půl druhý. Šerkézy už chrápal,
tak jsem ho vzbudil a ptal se na Andreu.
-Jak vám vysvětlil, že u něj není?
-Říkal, že se nepotkali ani ve Višňovce,
ani na Konstruktivě, tak si myslel,
že se nějak minuli a že šla domů se koukat na Moulina.
-Co jste mu na to řekl?
-Říkal jsem mu, že se po ní musíme jít podívat.
Prošli jsme Višňovku, ale byla tma,
tak jsme se vrátili sem k nám. Myslel jsem, že si trochu odpočinu,
ale brzo jsem musel jít hledat znova, tentokrát s bábou.
-Šerkézy hledal s vámi?
-Ne, hlídal děti.
My jsme pak šli na policajty.
Brzo ráno jsme začali prohledávat Višňovku nanovo.
Tentokrát s příslušníkama.
-A to už Šerkézy hledal s váma, nebo pořád ještě hlídal děti?
-Ne, normálně pomáhal.
Když nás pak poslali domů,
tak říkal, že je unavenej, a šel zpátky na ubytovnu.
-Takže on tady není?
-Byl utahanej, potřeboval se vyspat. -Vy jste se nepotřeboval vyspat?
-Prosím vás, kdo by mohl usnout v takovejhle situaci.
-Dobrej. -Dobrej. -No prosím.
-Mohl byste nám ukázat pokoj pana Šerkézyho?
-A kterýho myslíte? -Vy tady máte Šerkézyů víc?
-To máme, no.
Ale koukám, že teď je tady jenom jeden.
Pokoj 12, první patro.
-Kam zmizel tvůj brácha?-Já nevím. -Nevíš. Vy se spolu nebavíte, jo?
-No nebavíme se spolu. Brácha dělá jenom ostudu.
Tahá se s cizíma ženskýma, a přitom doma má rodinu.
Strká peníze do cizích a vlastní okrádá.
-On je ženatej? -No jasně, vždyť má doma tři děti.
A až ho chytnu, tak mu rozbiju držku, to přísahám na jeho děti.
-Milý Jirko, ráda bych tě zase viděla
a ráda bych slyšela, jak se máš. Už dlouho jsi nepsal.
-Hele! Čti si svoje.
Ta holka z Haber ti píše každej den, ne?
-Korespondenční přítelkyně, to je na prd.
Na tu si nemůžeš ani sáhnout.
-Hlavně že ty máš na koho sahat.
Ještě není všem dnům konec.
-Ale Jirko, víš, že očekávání je příčinou všech zármutků.
-Šest. -No, to je jiná panenka než ta tvoje Panenka Marie, vole.
-Myslíš to s ní vážně, nebo jí jenom blbneš hlavu?
-Já to myslím vždycky vážně. -Vždycky jim kecáš.
-Vždyť Jirka jenom přizpůsobuje informace aktuální situaci.
-V tomhle nikdy nekecám.
Když řeknu, že mám někoho rád, tak je to pravda.
Třeba Rudlu mám strašně rád. -Nech mě.
-Protože má v postýlce příjemný teploučko.
Sice smrádek, ale teploučko. -Vypadni, teplouši.
-Janko Šerkézy, pokoj číslo 15.
Evidenci, tu já si vedu pečlivě, to vidíte.
Tadyhle, včera, jo? Šerkézy Janko, odchod 20:25.
-Kdy se vrátil? -Kdy se vrátil?
No, ono se to všechno okontrolovat nedá, že jo.
Ale když jsem šel v deset hodin se podívat na Moulina
do společenský místnosti, to už tady stoprocentně byl.
-Tak hlídáte, nebo čumíte na televizi?
-Tak hlídám, samozřejmě. Jsem si jenom odskočil.
-A když se dneska vrátil, tak jste byl tady,
nebo jste si taky odskočil? -To jsem tady byl stoprocentně.
To mám tady. Koukněte.
Šerkézy, 14:15.
-Jak vám připadal? -Připadal mi jako úplně střelenej.
On přiběhl, za chvíli zas běžel pryč. To máte tady, 14:30, no.
Říkal, že musí odjet, že má něco strašně důležitýho.
-Kam musel odjet, vám říkal?
-Do Unhoště snad, no. Že jede zkontrolovat tu svoji holku,
jestli se nevrátila domů. Ale když ji našli v tý Višňovce,
tak to je přece jasný, že nikam nejela, že jo.
A v tu chvíli on o tom ještě nemohl vědět.
Ale možná to byl jenom zastírací manévr. Že jako kalil vodu, co?
-Do prdele. Hoši, nemáte baterku?
-Baterku. Kluci. -Děkuju.
-Jirko?
-Promiň. Snažil jsem se tě nevzbudit.
-Tak ty víš, že nespím.
Máte novej případ?
-Co Monika?
Doprovodila ji ta Vladěna? -Hm.
-Tak vidíš. Ty ses tak bála.
-Ta Vladěna je kluk.
-Ty jsi ji špehovala?
Ty jsi ji normálně...-Jo. -Špehovala.SMÍCH
-Mluvil jsi s tím Pepou?
Hrozně ti buší srdce.
-Krom toho, že je ženatej,
se Šerkézy před Pavlíčkovou a její rodinou zapomněl zmínit taky o tom,
že byl už dvakrát trestanej. V obou případech za krádež.
-Tak dneska krade kdekdo. Máme časovej snímek?
-Ve 20:30 odchází Pavlíčková z bytu svojí matky.
Ve 20:40 tam zvoní Šerkézy.
-To znamená, že měl na to 10 minut, to je strašně krátká doba.
-Na ubytovně ho viděli až ve 22:00, ne?
Tak co když se s Pavlíčkovou potkal až cestou zpátky?
To už by měl času dost, ne? Nějak se nepohodli.
-A víme přesnej čas úmrtí?
-Před vraždou pršelo. Pepíku.
Tělo leželo ve vlhku.
To zpomalilo nástup mrtvolnýho ztuhnutí a mrtvolnejch skvrn.
-Takže co?
-Hodinu úmrtí nemůžeme přesně určit.
-Víš, že jsi první holka, se kterou chodím? -Kecáš.
-Nekecám. První holka, se kterou chodím a kterou mám opravdu rád.
Podívej.
To jsem si nechal udělat kvůli tobě.
-To už jsi tam měl. -Neměl.
To jsem si fakt nechal udělat kvůli tobě. M jako Martina.
-Kecáš. -Nekecám. -Kecáš. -Nekecám. -Kecáš.
-Příčina smrti bylo udušení.
-Nekecám.
-Oběť měla v dýchacích cestách a v jícnu zeminu a smotky suchýho listí.
Ústa měla ucpaný kalhotkama. Ve výtěru z pochvy jsme našli sperma
vykazující krevní skupinový vlastnosti A.
-Jakou krevní skupinu má ten Šerkézy?
-To zjistíme, až se nám ho povede chytit.
-My ho nemáme pod zámkem? -Ne, ne. Je v Unhošti. Teda snad.
-Do hajzlu. Co dělá v Unhošti? -To je na dlouhý povídání.
Každopádně jsem za ním poslal mladýho.
A hlídáme taky tu ubytovnu, kdyby se náhodou vrátil.
-Víš co?
Sundej si bundu.
-Proč?
-Aby ti venku nebyla zima.
-Co to děláš?
-To abysme se neušpinili.
-Jako nejpravděpodobnější varianta se jeví následující verze.
Pachatelem je buď osoba z okruhu známejch nebo příbuznejch oběti,
která sexuální motiv jenom fingovala, anebo deviantní osoba.
-Jirko, máme těsně před spartakiádou.
Takže s deviantní osobou jdi do hajzlu.
-PEPA: Každopádně prověřujeme,
jestli se poslední dobou v okolí nestal nějakej podobnej útok.
-Nemůže bejt deviantní ten Šerkézy?
-Vyslýchali jsme několik kamarádek Pavlíčkový.
Nesvěřovala se, že by měl Šerkézy nějaký zvláštní požadavky.
-Tak já teda pochybuju, že by se s tím zrovna někde chlubila
nebo s někým se o tom bavila, co? -Vyprávěla jim,
že nejlepší v posteli byl její starej, Pavlíček.
Že prej nasadil laťku hodně vysoko. -POVZDECH
-PEPA: Tak asi by jim řekla i o Šerkézyho specialitkách, ne?
Kdyby nějaký byly.
-Vážně jsi žádnou holku neměl?
-Říkal jsem, že jsi první holka, se kterou chodím.
Neříkal jsem, že jsem ještě žádnou neměl.
-Takže teď spolu chodíme?
-Na. Utři se.
Už budem muset jít.
ZAVRZÁNÍ A BOUCHNUTÍ DVEŘÍ
KROKY, DĚTSKÉ HLASY
-Máš toho Šerkézyho? -Šerkézyho ne,
ale po tý Pavlíčkový se tam sháněla tahle parta.
-Na ženskou si troufáte? Ubožáci, impotenti.
Aby vás rakovina! Kam jdeš?!
-My se vás nebojíme.
-Pepíku.
-Ty už taky neklepeš nebo co? Mladýho buzeruješ, sám to neděláš?
Co je?
-Potřebujeme pomoc. KŘIK ŽEN NA CHODBĚ
VESELÁ HUDBA, HLASY NEJSOU SLYŠET
-Měl nám posílat peníze. Chodilo jich míň a míň,
tak jsem chtěla prostě zjistit, co se děje.
-Kdy jste přijela?
-Předevčírem ráno. Šla jsem z nádraží rovnou na ubytovnu,
on tam nebyl, já jsem si na něho počkala,
když přišel, tak byl pěkně nervózní.
Řekl, že tam nesmím zůstat a že sám musí někam nutně odjet.
-Řekl vám, kam musí odjet? -To ani říkat nemusel.
Já jsem si všimla tý fotky, co měl vedle postele.
Tak jsem mu řekla, že kdo to je a jestli jede za ní.
-Co vám na to řekl? -Nic, nechtěl se o tom bavit.
Tak jsem s tím rámečkem praštila o zem
a řekla jsem, že to musí přestat, jinak je zabiju oba dva,
a odjela jsem pryč. -Kam?-Do Kolodějí.
-Do Kolodějí? Našli jsme vás v Unhošti.
-Můžu cigáro?
Dík.
Mám tam ségru.
Jsem se jako chtěla poradit, co mám dělat.
-Co vám sestra poradila?
-Řekla, že si to s tou ženskou musíme vyříkat.
Tak jsme za ní dneska jely.
-Jak jste si to s ní chtěla vyříkat?
-Pořádně. To se nebojte. -Chtěla jste ji zabít?
-Ježišmarjá, to ne. -Před chvilkou jste to sama řekla.
-Taky jsem chtěla zabít Janka, a nezabila jsem ho.
Máte ho tady živýho, zdravýho, tak co.
-Nemáme. -Jak nemáte?
Tak mě s děckama zavřete a jeho necháte venku, jo?
-Měli bysme ho zavřít?
-Jo, protože tu Pavlíčkovou zabil on.
-Proč myslíte, že ji zabil? -Kvůli rodině.
Jak jinak bysme se mohli dát s Jankem zase dohromady,
kdyby se tý Pavlíčkový nezbavil?
-Odkud víte, jak se milenka vašeho muže jmenovala a že byla z Unhošti?
-Odkud? Řekli mi to na ubytovně. Vrátnej. Milej, ochotnej chlap.
-Říkali, že to bude maximálně tři hodiny.
Takže jde jenom o to, aby to všichni věděli.
Jirko, ty celej záříš. Povedlo se ti něco ve škole?
-Když vy, souško, hnedka všechno poznáte.
-Tak co se ti povedlo? -Přírodopis.
-Vy máte přírodopis? -Že jo? K čemu nám to jako bude?
-Něco ti přišlo. Z Haber.
Jak dlouho si píšete? -Dva roky.
-Někdy musíš bejt trpělivej.
-Vy někoho máte, souško? -Patnáct let vdaná.
-A je to těžký? Najít si jako někoho na celej život.
-Neboj. Ona si tě ta pravá uloví.
-Nazdar.
Kolik nás je? -My tři.
Na baráku jsem splašil další čtyři kluky.
-To je na prd. Takhle to nemůžeme pořádně obšancovat.
-Málo času. Líp to zorganizovat nešlo.
-Tak já počkám nahoře, kdyby něco, tak ho sejmu.
-Tak běž nahoru.
-Vlasto.
A kdyby něco... -No? -Tak ho sejmi.
-To volal přímo vrátnej z Konstruktivy?-Jo.
Chápeš, že oni mají na celý ubytovně jeden telefon, ve vrátnici?
-A vrátnej je zvědavej jako opice. -To si piš.
Díky tomu slyšel, jak si Šerkézyho brácha s někým domlouvá schůzku.
Dneska v půl devátý tady ve Slovanu.
A taky jak toho někoho varoval, ať se hlavně nevrací na ubytovnu.
-Půl devátý? -Hm.
-Nemáš oheň?
Jak se vlastně máš teď?
-Teď? Teď čekám na Šerkézyho.
-Ale ne, víš, jak to myslím.
Jako že jsi už dlouho nic neříkal.
-Neříkal.
-Do prdele, já tohle neumím.
Eva si prostě myslí, že bysme se spolu měli víc bavit.
-Eva?
Co si myslíš ty?
Je tu dřív.
-To je na nás. -Bezpečnost!
-Máš ho? -Co děláš, kurva?
-Sejmul jsi ho?
-Využil moment překvapení. -Jo, ty jsi byl překvapenej.
Vyhlásili jsme celostátní pátrání.
Bude mít vlastní relaci ve Federální kriminální pátrá.
A prioritně prověřujeme adresy jeho příbuzných.
-Kolik je to lidí?
-Kromě toho bráchy, co tady máme pod zámkem,
ještě jedenáct dalších sourozenců. -Do hajzlu.
Na tom se úplně zajebem.
-Prověřujeme taky příbuzný jeho manželky.
Byli sice rozhádaný, ale to byl s tím bráchou taky.
Já bych nerad pouštěl ze zřetele verzi deviantního útočníka.
-Jirko, co blbneš? Zdrhnul, ne? Tak se de facto přiznal.
To jsem jedinej, kterýmu je to tady jasný?
-K tomu deviantovi. Kluci z místního se ptali po okolí a...
-Prosím tě, zkrať to. -Pokus o znásilnění,
původně nehlášenej. Kousek od místa, kde jsme našli Pavlíčkovou.
POVZDECH JARDY
-Bylo mi ho líto.
Byl takovej neohrabanej.
Jako kdyby to dělal poprvý.
-Jak přesně to probíhalo?
-Chytil mě zezadu,
povalil mě na zem,
pak chvíli škrtil a... -Jak vás škrtil?
-Rukama mě škrtil. -Tak to vás rdousil.
My to tady rozlišujeme.
Rukama se rdousí a škrtidlem se škrtí.
-Tak to mě potom teda rdousil.
Ale jenom chvíli. Pak prosil, abych nekřičela,
já jsem se ho na to zeptala, o co mu jde.
-O co mu šlo?
-Chtěl si sáhnout.
Řekla jsem mu, že jo, ale že musíme popojít dál na světlo.
Když jsme došli pod lampu, pohrozila jsem mu,
že zavolám o pomoc, a ať radši zmizí.
-Jak na to reagoval?
-Opravdu zmizel.
Říkal, že když teda nic nebylo, jestli bych mu nedala aspoň peníze.
-Dala jste mu nějaký? -Jenom drobný. Asi šest korun.
-Zkuste ho popsat.
-Když ona byla tma a pod tou lampou to bylo takový...
Pochopte, já hlavně koukala, abych se ho zbavila.
Já si nejsem vůbec jistá.
Ale působil hodně mladě.
-Tímhle si jistá jste?
-On mě zkoušel líbat, a jak se mi otřel o tvář,
jako by se ještě neholil.
Neměl vousy, ale takový chmýří.
-Co jste měla na sobě?
-Tss. Přesně kvůli tomuhle jsem to nechtěla hlásit.
To si myslíte, že jsem ho provokovala nebo co?
-Nám nejde o to, jestli jste ho provokovala nebo ne.
Tomu útočníkovi, představila jste se?
-Samozřejmě že ne. -No vidíte.
Tak potom vás dokáže popsat jenom podle toho,
jak jste vypadala a co jste měla na sobě.
My to potřebujeme vědět, abysme to mohli porovnat s jeho výpovědí.
Pokusíme se sestavit ten identikit, ano?
Někdy si člověk i ve stresu a ve tmě dokáže vybavit spoustu podrobností.
-ZPĚV: Živijó, živijó, živijó!
Á mnoga ljeta, mnoga ljeta, mnoga ljeta, živijó,
mnoga ljeta, mnoga ljeta, mnoga ljeta, živijó!
Živijó, živijó, živijó!
POTLESK, JÁSOT
-Z RÁDIA: Aj dnes správa kriminálnej služby ministerstva vnútra
žiada o pomoc pri pátraní.
Hľadaný je strednej postavy, má tmavé oči a čierne vlasy.
V minulosti bol viackrát súdne trestaný.
Jedná sa o osobu cigánskeho pôvodu.
Hovorí po slovensky, cigánsky a česky.
Môže sa pohybovať na miestach, kde sa stretávajú osoby cigánskeho pôvodu.
ŠTĚKOT
-Je ve stodole, tady vzadu. -Mluvili jste s ním?
-Když on říkal, že se bude bavit jenom s tím, kdo případ vyšetřuje.
-A vy jste ho poslechli. -No.
-Nazdar, mládenci.
-Nejdůležitější je prej první věta.
-Už ani krok!
-To se tam nahoře nebojíš?
-Já to na sebe nenechám hodit. Já Andrejku nezabil, já ji miloval.
-Tak proč jsi utekl? -Já neutekl. Jel jsem zkontrolovat,
jestli Andrejka není v Unhošti, a chtěl jsem ji varovat.
-Varovat? Před čím?
-Před mojí ženou. Udělala mi scénu. Bál jsem se, aby Andrejku nezabila.
-Tak to tě můžu uklidnit. Ženská to udělat nemohla.
Když jsi v tý Unhošti nikoho nenašel, tak proč ses nevrátil?
-Protože jsem se bál.
Viděl jsem, jak sbalili moji ženu, švagrovou aj s děckama.
Myslíte si, že nevím, jak se policajti chovají k nám cikánům?
Mě samotnýho dvakrát zavřeli, tak o tom něco vím.
-K tomu přece měli důvod. -To bylo něco jinýho.
Ale nikdy bych nezabil.
Já neříkám, že některý naši lidi nedělají levárny.
Ale já přece nemůžu ručit za všechny cigány.
Vy taky neručíte za všechny gádže.
A gádžové udělali světovou válku. Dvakrát.
-No tak ty světový války spolu asi nevyřešíme.
Ale kdybys slezl dolů, tak bysme mohli udělat určitý testy.
-Jaký testy? -Třeba krevní.
-A podle toho poznáte, kdo je vrah, jo?
-No, tak poznáme, kdo vrah není.
-Vy ty testy určitě zfalšujete.
-Takhle bysme pravýho vraha nechytili.
A já chci chytit pravýho vraha. -Ale potom mě pustíte, ne?
-Co bysme s tebou dělali?
-Čestný slovo? -Slibuju.
-No, já Vlastu neodebírám, takže mě ber s rezervou.
Ale jestli se Pepa opravdu zhroutil,
tak by vám spíš chtěl dát pěstí nebo pusu.
A ne začít donášet.
-A co ta vražda ve Višňovce? -Jirko.
Existujou i dospělý chlapi, kterejm nerostou vousy.
-Ale tenhle si řekl o peníze. A stačilo mu pár drobnejch.
-Tak je pravda, že dospělej chlap by ji asi s tímhle poslal do pytle.
Devianta ti schvaluju.
Ale že by vraždil nějakej hodně mladej kluk,
to by byla rarita.
Udělali jste identikit?
-Jo, ale obličej pasuje na polovinu kluků z Prahy a okolí.
-Sakra, půl devátý.
Co mistrovství? Stíháš sledovat?
-Ne.SPORTOVNÍ PŘENOS Z RÁDIA -Už jsme hráli se skopčákama,
východníma i západníma, a oboje jsme smázli 6 : 1.
Dneska máme Američany, to je výběr študáků.
Těm dáme desítku a nazdar.
-Co si myslíš o tom Šerkézym?
-Na falometrii měl celkem normální reakce.
Lehce zvýšený na mladý holky. -Jak mladý?
-Dost mladý. Ale pozor, zase ne děti.
-Mohl by to bejt problém?
-My tady u nás říkáme, že to není problém, ale ukázka dobrýho vkusu.
To je interní fór. JÁSOT Z RÁDIAPojď!
Na krev vám vyšel?
-Nevyšel. -No.
Tak ho asi pustíte, ne?
-JARDA: My ho pustíme a on zdrhne. Někam na východní Slovensko,
do nějaký osady, a už ho nikdy nenajdeme.
Jen ať si tu chvilku posedí. -Víš, proč utíkal? Protože se bál.
-Čeho?-On si myslí, že esenbáci nemají cikány rádi.
-Vždyť já je taky nemám rád. Co je na tom?
Byl dvakrát trestanej? Byl. Zdrhnul jednou? Zdrhnul.
Má s tím prokurátor problém? Nemá.
-Jardo, já jsem mu dal čestný slovo. -Ale prosím tě.
Všichni mají nějakou svoji metodu. Nejsi jedinej.
A nemysli si, taky mají úspěchy. Akorát se s tím tak neserou.
Ani s lidma, ani s vyšetřováním.
Třeba bys to měl zkusit taky, Jirko.
Do prdele, šmátni tam pod sebe.
Dneska hrajeme s Kanadou. Šáhni tam.
Jsem myslel minule, že se poseru.
Amíci sem poslali univerzitní výběr a vyklepli nás 3 : 1.
Jestli se dneska nechytěj, tak jsme v hajzlu. Vyndej tu anténu.
NA POZADÍ RUCH Z HOKEJOVÉHO UTKÁNÍ A HLAS KOMENTÁTORA
OPODÁL DÍVČÍ SMÍCH A HOKEJ Z RÁDIA
DÍVČÍ SMÍCH
RUCH Z HOKEJOVÉHO PŘENOSU
-Ty nejsi na cvičení?
-My jsme si chtěli poslechnout hokej. Ty se nedíváš?
-Mamka to ví?
S kým tady jsi? -S Vladěnou.
-Jo, s Vladěnou.
-Dobrý den. -To je Vladěna, tati.
-Vy tady kouříte? -Ne, to už tady bylo.
-Dejchni na mě.
Já jenom nechci, aby se vám něco stalo.
-Tati, je nám patnáct. Třeba chceme, aby se nám něco stalo.
-Hele, tak nesu to čúčo.
Dobrej.
Na shledanou.
-Tak půjdeme. -Nepůjdeme.
Mamka si myslí, že jsme na cvičení. A to končí až v devět.
PÍSNIČKA: V tvém věku plány kuješ neskutečné,
chceš mluvit s létavicí v dráze Mléčné.
Co vidíš, sám se divíš, já ti mávám,
já ti mávám.
Dlouhá bílá žhnoucí kometa v dálce dráhu Mléčnou zametá,
o mnoho blíž je však můj žár.
Dlouhá bílá žhnoucí kometa může být už dáma stoletá,
mně je však míň - dvacet a pár.
-Eda Uvíra! Eda Uvíra!
Dobře jsme je vyklepli, co? Bolševiky. 2 : 1.
Ještě básnem Kanadu a jsme mistři. Mistři!
Hele, co s tím identikitem?
Fakt chceš, abych to poslal na ty učňáky?
-Chci.-Nepřijde ti divný, že by byl takhle mladej?
Mně se to zdá celý takový... -Prostě to pošli i na ty učňáky.
-Jirko, volají z místního oddělení na Žižkově.
Ptají se, kdo má na starost tu vraždu.
-Autohlídka vždycky zajede na diskotéku kvůli veřejnýmu pořádku,
ale jenom tam očumujou holky.
A právě holky si stěžovaly, že je tam otravuje nějakej chlápek,
tak ho kluci zkontrolovali a zjistili,
že jednak je dost nalitej a druhak má služební průkaz.
Nechtěli jsme z toho dělat aféru, řekli jsme si,
že počkáme do rána, až vystřízliví, co nám řekne.
-A co vám řekl? -Moc jsme mu nerozuměli,
ale mluvil o vraždě ve Višňovce.
-Středoškolsky vzdělaný, 180 na 75, střední postavy,
bez závazků, s vyřešenou minulostí.
Ženy se smyslem pro humor, hlaste se pod značkou:
"Kapitán pro plavbu životem." Pepíku.
-Co? Tak mě inspiroval ten zkušenej kormidelník.
-Mladej si myslí, že jsi to podepsal stáťákům.
Prej si před ním zamykáš šuplík. -To je idiot.
Nemusí vědět všechno.
Měl jsem tam tohle.
-A proč jsi teda byl na tý diskotéce?
-Protože to nefunguje.
-Tak zkus bejt chvilku sám. -Jiří, já jsem sám. Už dva roky.
-Nějaký výhody to přece má, ne? -Jo?
Jsou břemena uzpůsobena k přenášení ve dvou.
To, co se stalo Ivaně, břemeno prostě je.
A já cejtím, že ho sám neutáhnu.
-Uvidíš, že se to zlepší.
-Já kolikrát ráno prostě nejsem schopnej ani vstát z postele.
-To je přece normální, že to nejde hned.-Jo? Určitě.
Ale ty rána to lehčí nedělá. -Do prdele, Pepíku, neříkej mi,
že chlap jako ty si neumí najít ženskou.
-Jak dlouho jste s Evou?
-Nevím, tak známe se dvacet let.
-Hm. A sháněl sis za tu dobu nějakou ženskou?
-Proč bych to dělal? My se máme s Evou pořád rádi.
-Takže už sis dvacet let nesháněl žádnou ženskou.
To se potom těžko vysvětluje. -Ale já to myslím tak, že když...
-Dáš si něco k jídlu? ZACINKÁNÍ PIVNÍCH LAHVÍ
-Hokej sleduješ? NA POZADÍ HLAS Z RÁDIA
-Někdy.
-Já myslím, že nějak teď bysme měli hrát s tou Kanadou.
Jestli ji porazíme, tak budeme mistři světa.
To by bylo dobrý, ne? Bejt mistři světa.
Měl bys radost?
-Ty bys měl radost?
Z RÁDIA: ZNĚLKA POŘADU "BRANKY, BODY, VTEŘINY"
HLAS SPORTOVNÍHO KOMENTÁTORA, RUCH Z HOKEJOVÉHO PŘENOSU
KOMENTÁTOR: Minuta a pětadvacet sekund.
-Počkej. -Tady už asi není místo, co?
-Vidíš, ne?
-Já ti to zrekapituluju.
Kanada odvolala brankáře.
Lemieux vedl další útok.
Nedostala jsem to.
-KOMENTÁTOR: Lála! -Gól! Gól!
JÁSOT
-KOMENTÁTOR: V tuto chvíli je rozhodnuto o titulu mistra světa.
BUŠENÍ NA DVEŘE
NALÉHAVÉ BUŠENÍ
NEUSTÁLÉ BUŠENÍ
-ŽENA: Prosím, otevřete.
-Qui es lá?!
Kdo je tam? -Prosím, otevřete!
Otevřete mi!
Skryté titulky: AZ Tools s. r. o., 2026
BUŠENÍ NA DVEŘE
NALÉHAVÉ BUŠENÍ
NEUSTÁLÉ BUŠENÍ
-ŽENA: Prosím, otevřete.
-Qui es lá?!
Kdo je tam? -Prosím, otevřete!
Otevřete mi!