Minule jste viděli...
Vítejte u mého podcastu,
v kterém proberu pátrání po synovi Petera Bacha, Robertovi.
Dobrá práce, zástupkyně.
Tyhle ufoní věci jsou spolu propojený.
Mantid by mohl být stále naživu.
Mě nezabiješ, ale já můžu zabít tebe.
Jak se má malej Leroy?
Už kope, jak malej fotbalista.
Rozhodla jsem se, že přestanu pít a našla si pomoc.
Takže, když je teď dítě v bezpečí,
chci říct Benovi a Kate pravdu.
- Zabils svýho tátu, abys mě zachránil. - Nedělej to trapný.
Co to kur...
Nazdárek.
Vypadá to, že budu balit.
Máš tam pohodlíčko?
Promiň, Jules, se mnou nemůžeš jít.
Ale bylas opravdu skvělej hostitel.
Můj soused mimozemšťan S04E08 - Hornické městečko
Lidé nemají rádi změny.
Jsou spokojení, když je vše při starém.
Ale když se jejich syn objímá s mimozemšťanem,
na klidu jim to nepřidá.
Mohl bys prosím zakrýt to mrtvé mimozemské tělo?
Chce se mi z něj zvracet.
Měj trochu úcty k mému mrtvému tatínkovi,
jehož jsem právě zabil.
Díky, že jsi se proměnil zpátky na člověka.
Předtím to bylo děsný.
To nic není.
Je to, jako si obléct kabát s širokými rameny, parádním hárem
a bradavkama jako španělský dublony.
Díky, žes nám právě zničil představy o bradavkách a historii.
Takže teď víte, že jsem ufon.
Ale nejsme zas tak rozdílní.
A teď vypadněte!
Musím rozčtvrtit taťku na kousky a udělat z něj skalku u jezera.
Ne tak rychle.
Pořád máme pár otázek.
Tys byl vážně ve vesmíru? Bylo to super?
Naučil ses tam něco? Nebo...
O tom si můžete pokecat cestou domů.
A proč se ho ptáš stylem, jako by šlo o školní výlet?
- Opustil planetu. - Byl jsem tam jenom deset minut.
A po návratu mi narostly vousy, páč jsem se dotkl Harryho koule.
- Já to věděl! - Cože?
Šlo o kovové koule.
Je to technologie z mé planety, pro případ nouze.
A tys řekl, "Já to věděl?"
Máš za to, že jsem tvýmu synovi ukazoval rozkrok?
Nejsem úchyl.
Jsem na ptáčky.
- Co je tohle za věc? - Tohle je můj syn!
- Tvýmu synovi taky neříkám "věc". - Říká mi holobrádek,
růžovej, myší potěr, maxipálka...
Páčko!
Už žádnou telku!
Co se to sakra děje?
Jsou tu... malí ufoni.
Jsou tu mimozemské kudlanky...
- Proč ne. - Jako na Zemi?
Jaks nám to mohl tajit?
Jo.
Nemyslíš, žes nám měl říct, že je městský doktor ufon?
Předepisoval mi Adderall.
Ale někdy nechtěl.
Já vám to řekl.
Opáčili jste mi, že jsem narušenej
a chtěli mě poslat do zvláštní školy v Georii.
Jako, je to hezká škola.
Mají tam... koníky.
Jo.
Nedá si někdo kafe?
Posránku?
Jo, takhle mu taky říkám.
Leno, to jsem já.
O tom, že je Jules emzák, jsem měl recht.
Mohla bys mi teda zavolat, až si tohle poslechneš?
A Cletus má prdy z toho, že mu chybíš, jo?
- Zastihl jste ji? - Má mě za cvoka.
Jako, seděl jsem hodiny v autě a sledoval ženskou.
Vyšla ven na cigáro, já ji střelil
a cvok jsem tu já?
Stále se snažím vstřebat, že jsem pila s kudlankou, která ani nezatáhla účet.
Taková S-V-I-N-Ě. Víte vy co?
Je to vražedkyně. Prostě řeknu "svině".
- Poslalas k Leně hlídku? - Jo, dávají na ni pozor.
A taky jsem to nechala prohledat u Jules doma.
Zmizela.
Musíme tu věc zastavit. Oslavy začínaj pozítří.
A mantid má v plánu udělat si ze všech hlavní chod,
přičemž mě chce jako zákusek.
Já nejsem žádná rakvička.
Já jsem pořádná pečená brambora s extra slaninou.
Krucinál.
Až jsem z toho dostal hlad.
Takže jsi lhal, kdyžs tvrdil, že Harry není ufon.
V tu chvíli nebyl.
Mám život jako na houpačce.
- Ahoj. - Musíme si promluvit.
Proč maj lidi tolik vtipů o klepáni, když nikdy neklepou?
Viděly jsme venku vaše auto. Máte večírek?
Přesně tak.
Chodíme na večírky k doktorovi, ze kterého se náhodou vyklube ufon!
Vzpomeň si na terapie. Běž na své šťastné místo.
Viděli, jak se ve své mimozemské formě objímám s Maxem poté,
co jsem zabil mého otce.
Jeho tělo je pod tou dekou.
Mám zpátky svou energii, páč mu vypadla z kalhot
a rozbila se.
Krásnej den.
Normálně by to byla spousta informací,
ale nějak mě znepokojuje, jak klidnou mě to nechává.
No, mě víc znepokojuje to,
že jste vy dvě celou dobu věděly o dítěti a nic nám neřekly.
Proto jsme tady.
Rozhodly jsme se vám všechno říct.
Nejdřív jsme o tom chtěly říct Harrymu.
Ale vy už jste tady, takže to jsou dvě mouchy jednou ranou.
Vážně čekáš, že tomu uvěřím?
To, že jsem ti to nemohla říct, Kate,
mě mučilo.
No tak promiň!
Promiň, že pro tebe bylo těžký lhát o tom, kde je naše dítě.
Co můžu udělat, aby se ti ulevilo.
Hele, hele. Vím, že tohle téma jitří emoce,
ale na Darcy toho teď bylo moc.
To je v pořádku.
V pohodě.
- Teď jsem střízlivá. - Ty jsi střízlivá?
- To je super! - Jo, díky.
- Chodím k anonymním alkoholikům. - Aha, promiň. Já myslel,
že jsi střízlivá jako právě teď.
- Takže předpokládáš, že jsem nalitá pořád. - Máš na hrnku napsáno "Čas na vínko."
- To byl dárek od tebe! - No jo...
Proč bych se měla vydávat do světa,
když mám všechno vzrůšo právě tady.
Vím, že se zlobíte, ale jen jsme Daisy chránily.
Tys pojmenovala naše dítě?
- Tys odsud chtěla odjet, aniž bys mi to řekla? - Cože? Ale ne.
To byl jen takovej nápad mýho táty.
Hele, Bene, Kate, omlouvám se, ano?
Přísahám, že jsme vám to chtěly říct, ale nešlo to.
Šediváci vás sledovali, jo?
A Harry říkal...
Ano, samozřejmě.
Harry, což je taky očividně ufon, ví naprosto nejlíp,
co je pro nás nejlepší. No, víš ty co? Neví.
Harry je ten, který přesvědčil šediváky, aby vám dítě vrátili.
- Doslova za něj nabídl svůj život. - A zabil svého otce, aby mě zachránil.
A zničil jsem si kvůli tomu suprovej pohrabáč.
No, i přes vaše oběti bych byla ráda,
kdybyste se k mé rodině od teď nepřibližovali.
- Jsi v mém domě. - Myslím to vážně, jo?
Co kdybychom zavolali šerifovi?
Uvidíme, co na to řekne.
Nesmíš o tom nikomu říct. Obzvlášť Mikovi a Liv.
Harry se snaží zastavit toho mantida.
Poslední věc, co potřebuje je, aby ho Mike s Liv zbrzdili.
Promiň, ale ne.
Neumím lhát Mikovi. Vždycky to pozná.
Nebyl bych schopen se mu podívat do očí.
Vydloubl bych ti je, ale pohrabáč se zasekl v mém otci.
Ahoj, Bene.
Musíme si promluvit.
Tos mě neslyšel?
Řekl jsem, že si musíme promluvit.
Včera v noci jsem se setkal s mantidem.
Asi umí číst mysl a měnit podobu. A hádej, na koho se změnil.
Na Jules Gardnerovou.
Já to věděl.
Od chvíle, co mi přebrala holku, jsem věděl, že je monstrum.
Ne, nebyla to Jules. Tohle byl mantid.
- Skutečná Jules je nejspíš mrtvá. - Jo, no, kdo chce kam...
Co je to s tebou?
Proč pořád koukáš jinam?
Netuším, o čem to mluvíš. Nic se mnou není.
Tak proč koukáš jinam, když se mnou mluvíš?
Nechci zneužívat dynamiku moci.
No, o dynamice moci nemůže bejt řeč, když tu není dynamika.
Je tu jen moc, a ta patří mě. Přímo ze mě sálá.
- Tys jen postavička. - To se pleteš, víš?
Schvaluju rozpočet, vydávám prohlášení.
Rozhoduju každej rok o tom, kdo vyhraje chilli-fest.
A vymyslel jsem nové městské motto, "Malé město, velký srdce."
Já to tu v podstatě řídím.
Super!
Tak zruš Hornické slavnosti.
Cože?
To nejde. Hotely už jsou plný hostů.
Včetně toho, kde mantid někomu uhryzl hlavu?
Musel bych to oznámit městský radě a ty se sejdou až příští týden.
Ale no tak. Nedělej z toho vědu.
Jako starosta použiju všechnu dostupnou sílu,
abych ochránil obyvatele.
Takže si vezmeš přerostlou paličku a megafon a budeš
lidi vyzývat ke klidu.
Není přerostlá.
Je to normální soudcovský kladívko.
To víš, že jo.
No, tak doufej, že nový motto nebude znít
"Malý město, přecpanej krchov."
No, to nebude, páč motta schvaluju já.
Lidé by se neměli bát změn.
Musí se naučit, jak se přizpůsobit.
Stejně jako já, když jsem přišel o svou energii,
nebo když v jídelně došel koláč.
Nebrečel jsem kvůli tomu.
Prostě jsem sledoval toho, co si objednal poslední kousek
a nechal mu vzkaz "Koláčožroute".
Mrkejte na mě!
Páni. Co to máš?
Tvůj táta měl pravdu. Měli bychom vidět svět.
Tady jsou nějaký města, kam se můžeme přestěhovat.
New York, Detroit, New Haven.
Aha, jasně. Vybrals města vyhlášená jejich pizzou?
Chicago, tam dělaj tlustý těsto.
Harry. Už jsem ti to říkala.
S tím přišel můj otec. Já z Patience nechci.
A kdyby jo, tak pojedu sama.
Sama?
Jak bys mě tu mohla nechat?
Kdybych letěl na svou planetu, vzal bych tě sebou.
A pak bych umřela, protože potřebuju kyslík.
Ale byli bychom spolu!
Beru to zpátky.
Změny nesnáším.
Mám nějakou šťávičku, co bys chtěl polknout.
Mike říkal, že se mu mantid odhalil.
Prý je to Jules Gardnerová.
To je zlý!
Jestli si mantid myslí, že byl prozrazen,
tak bude hledat novou identitu.
Budu potřebovat tvoji pomoc.
No, napadlo mě, že to řekneš.
Jako starosta tohohle městečka
umím dávat věci do pohybu.
Nepotřebuju otevřít nákupák. Myslel jsem tím Maxe.
Potřebuju někoho, kdo pozná ufony.
Max nepřichází v úvahu. Nepotřebuješ ho.
- Mám svý vlastní schopnosti. - Jako třeba?
Složím rubikovku pod dvě minuty.
To je mi k ničemu.
Chci Maxe.
Je to můj syn a toho ti nedám.
Tohle je typická nadutost.
Bojíš se, že jako rodič budeš slabší, než tvůj syn.
Ne.
A přestaň mě analyzovat, jo?
Ani nejsi skutečnej doktor. Což mi připomíná,
že budu chtít vrátit peníze za ty terapie.
Jestli mi nedáš Maxe,
tak řeknu tvý ženě o tom zvrhlém snu,
cos měl o babče z kanclu, Debře.
To nebyl sexuální sen.
Já byl nahej, ale ona byla oblečená.
Tak pročs měl ty řeči okolo?
Říkals, že byla jako čokoládová sušenka
a tys měl velkej hlad.
Proto sis došel pro mlíko.
Jsi podivnej, zvrácenej chlapík.
A co mlčenlivost mezi pacientem a doktorem?
Právě jsi řekl, že nejsem skutečnej doktor.
To nejsi.
Na Maxe prostě zapomeň.
Nedovolím, abys s mým synem naháněl nebezpečnýho mantida.
Tohle odmítání ukazuje na tvůj růst.
Konečně se umíš za sebe postavit.
Tohle je neuvěřitelný progres.
No, díky.
Při odchodu nezapomeň zaplatit.
No to se podívejme.
Pane, tohle budete chtít vidět.
Tohle se zachytilo na fotopast, kterou jsem dala k mantidově lovišti.
Co dělá Asta uprostřed divočiny? A kdo to tam s ní je?
Vypadá to, jako by chtěli zakrýt stopy po mantidovi.
To mi nejde na rozum.
Proč by Asta tomu monstru pomáhala?
Možná nepomáhá tomu mantidovi.
Možná se snaží chránit toho, kdo tam s ní je.
Před čím jako?
Aby nebyl odhalen,
protože to není člověk?
Takže... Kdo je ten nečlověk?
Čau.
Co si dáš, námořníku?
To neznamená, že když nepiju já, tak nemůžeš ani ty.
- Z něčeho musí tohle místo žít. - Ne, nic si nedám.
Potřebuju pauzu od Harryho,
který šílí z nápadu, že bych měla opustit město.
Proč?
Vždyť ve skutečnosti nikam nejdeš.
Já vím.
Je to pitomost.
Naprostá.
Ale proč je to pitomost?
Protože ty sem patříš, víš jak?
A pokaždý, když jsem odešla já, tak jsem věděla,
že tě tu po návratu najdu.
Jsi taková konstanta.
Jop, celá já.
No, ale i kdybych odešla, tak se to tu nezhroutí.
- Život by pokračoval dál. - Počkej.
Ty jako zvažuješ, že bys odešla?
Jako doopravdy?
Ne, neříkám, že to dělám. Jen prostě nevím.
Někdy si říkám, jaké to asi je někde jinde.
Ale ne, ne.
Ne.
Prosím.
Já nikam neodejdu, slibuju.
Bože. Zlato, promiň.
Opravdu, D'arcy.
Já nikam nejdu.
Dobře.
Harry.
Co si dáš?
Nic.
Nehodlám jíst něco od někoho, kdo říká Astě, aby odjela.
Škoda, protože se právě dopekl
čerstvý jablečný koláč.
To je mi fuk.
Dobrá.
Dostala jsem tvůj dopis.
Ale příště raději nenechávej v mé schránce obálky s nápisem "Přísně tajné".
Tak jo, tak jo.
Potřebuju, aby mi Max pomohl s lovem mantida,
tak ho musíš pozvat na zítřejší festival.
To nepůjde.
Co jeho rodiče zjistili, že jsi ufon, tak z něj nespouští oči.
Může se vyplížit.
Řekni mu, že ho začínáš mít ráda víc, než jako kámoše.
A nemáš něco jinýho na sebe?
Něco, co říká "Ach, já hloupá!"?
To je podlý plán.
A Maxe nepotřebuješ.
Zapracovala jsem na svém organickém halal receptu.
Tady je vzorec.
Jsem tak rád, že mám zpět svou energii.
Bez ní bych tomu vůbec nerozuměl
a musel tý malý holce přiznat,
že je chytřejší, než já.
Jsi v pořádku?
Jo, nic mi není.
Jen...
Tohle není špatný.
Když přidám pár přísad, tak by to mohlo fungovat.
Protože má Asta přestávku,
tak na ní ve vší počestnosti počkáme v její kanceláři.
A prohrabeme její věci, kvůli vodítkům.
Podívejte se na tohle.
"Drahá Asto, přijmi tyto pozemské květiny,
jako důkaz mé nehynoucí lásky.
Tvůj Joseph."
Asta je ta, do které se Joseph zamiloval.
Nejdřív zahrabává věci na mantidově území,
a teď randí s ufonem?
Jasná Podezřelá, s velkým P a malým á.
Co děláte u mě v kanceláři?
Co kdybychom pokládali otázky my.
S někým jsme tě zachytili na fotopasti v lesích.
Oba jste nesli lopaty.
To není otázka.
To je oznamovací věta.
A našli jsme tohle přáníčko od Josepha, kterého vyšetřujeme.
Nejsem hnidopich, ale to taky nebyla otázka.
Nemám ani ponětí, kdo je "Joseph".
Není to ten žhavej policajt, co tě požádal o ruku?
Takže... Na té fotce jsi to ty a Joseph.
Hádám, že se toho budu muset ujmout.
Jsi na té fotce ty a Joseph, otazník.
Fajn, ano. To je Joseph a já.
- Na co máte ty lopaty? - Zakládáme komunitní zahrádku.
Co pěstujete?
Ředkvičky.
To by sedělo.
V dubnu se ředkvičky vysejvaj.
- Co hnojivo? - Kompost.
Je dobrý pro kořenový systém.
Dobrej tip.
Já dávám do hlíny mrtvou rybu.
To jsem viděl v Snoopyho speciálu.
Možná si můžete prodiskutovat zahradnické tipy později,
otazník.
Doufám, že říkáš pravdu.
Nejen proto, že jsme kamarádky, ale taky proto, že jsem policistka.
- Věříte jí? - Naprosto.
Ředkvičky jsou odolný.
Zvládnou i lehký mrazíky.
Ne, to jsem nemyslela.
Měla jsem na mysli Josepha.
Vůbec ne.
Až moc rychle odvedla řeč jinam.
Kryje dalšího nečlověka.
Ale koho?
Někoho, kdo už tu nějakou dobu žije.
Někoho, s kým tráví hodně času.
Pamatujete, jak tehdy přišel Max s tím,
že je nový doktor mimozemšťan a vy jste mu hrozil,
že ho za tu lež zavřete?
No do hajzlu!
To ten nový doktor.
Je to ufon.
No do pořádnýho hajzlu!
Krucifix, nechápu, že jsme ho měli
celou dobu pod nosem.
Zástupkyně, pořádně si přičuchni!
Tohle je vůně úspěchu.
Nebo jsou to výpary z té fixy.
Té taky.
Asi bychom měli vyvětrat.
D'arcy.
Můžu jít dál?
Jo.
Nezabere to dlouho.
To je v pohodě.
Právě jsem uspala Bellu.
Bellu?
Tys ji pojmenovala.
Jo.
Isabella Rose.
Tak se jmenovala moje babička.
To je krásný jméno.
Mnohem lepší, než Daisy.
Jako, kdo se dneska jmenuje Daisy?
Pes mé tety.
Paráda.
Mnohem lepší jméno pro psa, než pro vesmírné dítě.
To, že jsme Bellu tajily,
bylo kvůli tvému a jejímu bezpečí. Přísahám.
Ale to to neospravedlňuje. A já...
Hele, minulá noc byla náročná.
Bylo toho na mě moc a byla jsem ublížená. Ale vím, že vás to postavilo
do neřešitelné situace.
Jsi moje kamarádka a já vím, že se přes to dostaneme.
Jo.
Chtěla bych ti něco ukázat.
- Jo? - Jo.
To je její první úsměv.
Tady jí koupu.
Tady mě tahá za vlasy.
Má ráda červenou.
Tohle nevím, co je.
Tady se směje, když si prdla.
Nebo jsem si prdla já, už nevím.
- Hlavní je, že prdění ji rozesměje. - Víš ty co?
Ještě dneska musím něco zařídit,
takže teď asi není nejlepší čas.
Co se stalo?
Pokazila jsem něco?
Ne, jen na to teď nemám náladu.
- Já myslela, že jsme v poho. - To není o tobě.
No, všechno bylo fajn, a najednou jsi naštvaná.
Takže to asi bude mnou.
No... Je to kvůli tomu, že na mně poznáš,
že považuju jméno Bella za hloupý?
Hele.
Jen jsem smutná z vědomí, o co všechno jsem přišla.
A teď nemám na to, abych ti zlepšovala náladu,
takže prosím běž.
Chemie je přesná věda.
Stačí změnit jednu přísadu
a vymkne se vám to z kontroly.
Přátelství je na tom podobně.
Asta zvažující odjezd může působit jako spouštěč,
který destabilizuje rovnováhu našeho pouta,
stejně jako tahle sloučenina, která nejspíš vybuchne.
Asi bych měl přesunout to zobání.
Harry!
Harry.
Právě na klinice byli Mike s Liv.
Zachytila nás fotopast, když jsme šli
vykopat toho mantida.
Nebylo ti vidět do obličeje, takže jsem tě kryla,
ale je to jen otázka času, než na tebe přijdou.
Nepotřebuju tvoji pomoc a klidně si odjeď z města.
Je mi to putna, páč jsem tě nahradil novou kamarádkou.
Malá Asto, podáš mi tu kádinku?
Díky.
Nejsme kamarádi.
Jsme jen parťáci na společné misi.
Já z Patience neodjíždím, jasné?
Mám Jay, však víš, a D'arcy a mého tátu.
Mám tu svůj život.
Řekla dost jmen, ale to moje ne.
To neva, protože teď mám malou Astu.
Je mladší, než ty. Takže, statisticky,
bude žít déle, než stará Asta.
Fajn!
Bav se s malou Astou!
Promiň. To s tebou nemá co dělat.
Myslíte si, že to nevím?
Zdravím, jsem Robert.
Syn Petera Bacha.
Já vím.
Slyšel jsem váš podcast.
Nečekal jsem, že uslyším své jméno.
Co můj otec zemřel, jsem nečekal, že mě někdo bude hledat.
Měl by ses posadit.
Je tu něco, co ti musím říct.
Tvůj otec je naživu.
Ne, ne. To není možné.
Viděl jsem ho zemřít.
No, vláda ho oživila.
Myslíte jako CPR, nebo...
Spíš jako Frankensteina?
Nemám na něj kontakt, ale jakmile se ozve,
řeknu mu, žes tu byl.
Bude nadšený.
Páni, to je neuvěřitelné.
Než k tomu dojde, dala byste mě za mříže?
Cože?
Proč to chceš?
Asi mě někdo sleduje.
Vím, že sis hodně protrpěl.
ale slibuji ti, že tě ochráním.
Všechno, co sním?
Výzva přijata.
Marek, alkoholik.
Děkuji, Dino, žes mě pozvala, abych se podělil.
Jsem střízlivý od 24. června 1997.
Mám patrona.
A také dělám patrona jiným.
Ale hlavně, mám vyšší moc, které říkám Bůh.
Všichni známe všechna pozitiva i negativa.
Drogy a alkohol mi sebraly skoro vše.
Ale teď už se můžu podívat do zrcadla a říct
"Mám tě rád, jsem na tebe hrdý."
Minulou noc jsem šel do postele
a neměl myšlenky na to, jestli chci žít, nebo ne.
Usínal jsem jako normální člověk.
Viděla jsem někoho, jak nerespektoval stopku. A to mě tak naštvalo.
A pak mi to docvaklo...
Byla jsem úplně stejná.
Skoro pořád jsem řídila opilá i s dítětem na zadní sedačce.
Casey.
Byla jsem nejlepší lyžařka na škole.
Měla jsem sponzory, všechno.
A pak mě vykopli z týmu.
Přišla jsem o školný a poslali mě sem.
Chápu, že musím zůstat střízlivá.
Chápu, že je to moje chyba.
Ale co když zůstanu střízlivá
a stejně se nedostanu tam, kde jsem byla?
Sunny, alkoholička.
Příští týden to bude 11 let.
Našla jsem si novou patronku a fakt jsme si sedly.
Měla jsem za to, že to je na dobrý cestě. Povídaly jsme si,
chodily ven, kontrovaly se.
Ale pak se odmlčela.
Tak jsem jí volala a nechávala zprávy.
A nic.
Mé staré já by za ní vyrazilo a snažilo se to napravit.
Přitáhnout jí zpátky.
Ale pak mi došlo, že bych jí tím vnucovala
svoji přítomnost v jejím životě.
A tam už jsem byla.
Není to správné.
Ne všechno se točí jen kolem mě.
Takže jo, jsem dneska trochu smutná, ale jsem tady.
A je to úžasný.
HORNICKÝ FESTIVAL
Krásně osmažené.
Velmi dobře.
Zdravíčko.
To je, co?
Vypadá to, že se všichni baví.
Jo, to i děti ve skákacím hradu,
než se zvedne vítr, urve kotvící lana
a malý Timmy se proletí.
Měls to zrušit.
Říkal jsem ti, že to by se už nestihlo.
Krom toho nechceme, aby se lidi báli.
Já nemám obavy.
Hezké odpoledně, přátelé. A vítejte v Patience
na Hornickém festivalu.
Hezky si to tu užijte.
Ale pamatujte, že 18. století byly krušné časy.
Takže se bavte, smějte se svými sousedy, ale nezapomínejte,
že by vás mohli chtít zabít.
Kdes byla? Potřebuju pomoc.
Prohlídni si mě.
Vypadám jako ňamka, kterou bys zblajzla?
Nevím, kam tím směřujete, ale cítím se díky tomu nesvá.
Mantid Jules řekla, že po mně půjde,
tak jsem pětsetkrát zvedl obočí, abych se začal potit
a uvolnil feromony.
Čuchni si. Cítíš to?
Mantid tomu neodolá. Tomu říkám prostá věda.
Spíš naprostý nesmysl.
Abys věděla, musím dostat mandita pryč od lidí.
Jakožto návnada
odlákám mantida do dolů,
kde neublíží nikomu jinýmu.
Tady, podívej se.
V šachtě u jižního vchodu je klecový výtah, jo?
Hned vedle je odhalený elektrický vedení.
Takže, vedle výtahu jsem si dal páčidlo.
Až teda bude mantid uvnitř,
vrazím páčidlo mezi dráty a klec výtahu.
A z toho sráče bude křupínek.
Takže teď stačí najít mantida.
Jo, no. Jestli je doktor Vé emzák,
tak bude s mantidem ve spojení. Stačí ho sledovat
a počkat, než se setkaj.
Jak víte, že jsou ve spojení?
Ale no tak.
Že by se dva emzáci v jednom malým městě neznali?
Není trochu rasistické předpokládat, že se všichni emzáci znají?
Samozřejmě, že ne.
Nejsou to lidi.
Jak to může bejt vůbec rastistický, když ani nejsou členové nadřazený rasy?
Co to kruci?
Proč na mě civí? To já mám sledovat jeho.
Pátrači koukaj na sledovaný.
Kdyby to byl člověk, tak to ví.
Emzák pitomej.
To vážně?
Asi tě přestala bavit snaha ukrást mi nejku,
taks mi čórnula kostým.
- Judy, na tohle nemám čas. - Kdopak je Judy? Kdepak.
Jsem Biddy Henshawová, první hornice v Patience.
Nosím stejný kostým každý rok.
A taky tu každý rok vyprávím příběh Biddy Henshawové.
A vím to proto, páč jsi po mně vloni hodila rajče.
Máš vůbec kalhoty z juty?
Jo, to jsem si myslela.
Proč zíráte na šerifa?
Protože mantid jde po něm.
Jakmile na něj zaútočí,
postříkám ho svým manticidem.
Myslíte můj manticid.
Tohle vyřešíme, až můj právník
zkontroluje smlouvu.
Ahoj. Tak jo.
Jaký je plán?
Jak chcete zabít mantida s těma všema lidma okolo?
Malá Asto, mohla bys říct téhle prosťačce,
že je to špatná kamarádka a já s ní nemluvím?
Malá Asto, řekla bys tomuhle ufonímu miminu,
aby přestal, páč máme na starosti důležitější věci?
Odmítám být součástí tohoto nefunkčního trojúhelníku.
Víš, možná skuteční přátelé podporují svoje kamarády
bez ohledu na jejich volbu, protože chtějí, aby byli šťastní.
No, nebo tě možná skuteční přátelé
nezavrhnou po tom, co jim naplánuješ výlet
po městech s nejlepší pizzou.
Lidi?
Kam se poděl šerif Mike?
Tohle je tvoje chyba, protože jsi mě rozptýlila.
A navíc bych si teď dal pizzu.
Netuším, proč mu hrabe.
Vždyť jsem mu řekla, že odsud nechci odjet.
Chápu to.
Jít za svými sny není snadné.
Jednou jsem se vydala do velkého neznáma.
Bylo to tam drsné.
Dobře, beru na zřetel.
- Ale teď potřebujeme skutečný plán. - Harry má plán.
Bere šerifa jako návnadu.
A až po něm mantid půjde,
sejme ho mým manticidem.
Mike sleduje Harryho.
Harry zase Mika.
Je to směšný.
Hele, dítě. Nevidělas tu stánek,
co by prodával krém na prdelní vyrážku?
Tohle je fakt nefér.
Sahar pomáhá na festivalu Harrymu zabít mantida.
A já jedu do krámu s mámou
a ségrou z vesmíru.
Takhle jí neříkej. Ani Lunarína nebo Hvězdolína.
Bude z toho mít komplexy.
Jsem jediný, kdo pozná ufony.
A jde mi to.
Jak jsem ti řekla,
s otcem nebude riskovat, že se ti něco stane.
Mně se nic nestane.
Mám ochranu.
Co to sakra je?
Taser na ufony.
Tak to by stačilo.
Už žádný lov na ufony.
Máš zaracha.
Máš zaracha na všechno.
Plnou?
Zdravím.
Ano.
A zkontrolujte i tlak v pneumatikách.
- Jo. - Díky moc.
Maxi?
Maxi!
Jules?
Jsi tady?
Několikrát jsem ti volala.
Ale, ale, ale.
Podívejme se, kdo se nám připlazil zpátky.
Přilákalo mě maso, ne ty.
Smažené dobroty překonají každou zášť.
Vím, co jsi zač.
- Tvoje tajemství je venku. - To tvoje tajemství je venku.
Jsi emzák!
Máš sny o tom, že ti dortíková příšera sežere zadek.
Hele, no tak!
To jsem ti řekl v rámci terapie. Bylo to důvěrný.
Co tu děláš zástupkyně?
Měli jsme se rozdělit.
Jo, ale Asta mě přitáhla, páč má víc síly, než se zdá.
Takže, když jsme tu všichni,
minule jste se mě ptali na osobu na té fotce.
No, nebyl to Joseph.
Byl to Harry.
A je na čase vám něco říct...
Harry je mimozemšťan.
- Oni to ví. - My víme.
- Došlo nám to. - Cože?
A díky, žes nám potvrdila svoje pletky s pochybnym ufonem.
Pochybnym? Jako ta tvoje dortíková příšera?
- Zavři sakra chlebárnu. - Ticho.
Harry je všelijaký, ano?
Je otravnej a sobeckej.
A má slabost pro krůtí stehna.
Ale není pochybný.
Je to opravdu hodný ufon a má skvělé schopnosti.
A vy se musíte naučit společně spolupracovat.
Teď, když mě omluvíte, musím jít
odvyprávět příběh Biddy Henshawové.
Jen aby bylo jasno, pořád ti nevěřim.
A obvykle s parťákama nedělám.
Správně, protože já jsem jen jeho emoční podpora.
Kate?
D'arcy, vážně nemám čas.
Stačí mi chvilka.
Ohledně těch fotek?
Došlo mi, že tobě asi moc nepomohly.
Bylo to kvůli mně.
Asi mám takový zvyk, že se vše musí točit okolo mě.
Neuvědomovala jsem si to...
Ale teď už to vím.
Takže jestli nestojíš o moji přítomnost, tak to pochopím.
Ale věz, že jsem tu pro tebe.
Pro tebe, ať to bude vypadat jakkoliv.
Můžeš jí pohlídat?
Musím najít Maxe a chci ji nechat u někoho, komu můžu věřit.
Jo, samozřejmě.
Ahoj.
Jestli se nějakou chvíli nevrátím, tady jsou klíče od domu.
Já už jedny mám.
Jasně.
Děkuji.
Ahoj, Isabello.
Ahoj, Bello.
Čau, Bell.
Jak se vede, Bell?
Asi ti dáme přezdívku, nebo tak.
Co třeba Daisy, jo?
Mamce to neřekneme.
Už jste někdy měli pocit, že vám svět hází klacky pod nohy?
Jako by každý krok vpřed byl boj
a každý ústupek kapitulací?
Tak jsem se já, Biddy Henshawová, cítila, když jsem si v osmnáctém století
sbalila svých pět švestek a vyrazila do Patience.
Byla jsem vdova se dvěma závazky, která opustila jediné místo,
které jsem kdy poznala.
Vše, co jsem měla, byla jiskřička naděje,
že tam někde, na mě čeká lepší život.
Když jsem dorazila do Patience, moc toho tu nebylo.
Ale já to vymyslela.
Stala jsem se havířkou, vůbec první, mohu-li dodat.
Zajímalo by mě, zda se Biddy bála odchodu.
Musela, ne?
Možná ji na daném místě držel strach,
protože nevěděla, co ji tam venku čeká.
Kdo ví, jestli někdy s jistotou
věděla, jak se rozhodnout.
Ale rozhodla se.
Rozhodla se posunout o krok dál.
A to je to, na čem záleží.
Judy!
Takže máš svítící prstík, nebo umíš telekinezi,
nebo to byla jen E.T. ho věc?
To je urážlivý.
Co kdyby se zeptal, jestli všichni šerifové
maj odznak a zbraň?
To máme.
No, můj dělá jen tohle.
A tenhle dělá tohle.
Hele, jakmile mantida nalákáme do dolů
a do výtahu, tak ho usmažíme
elektřinou, jo?
Kdo ví, třeba až zachráníme město,
tak nám postaví sochu na náměstí.
Já bych preferoval památník s věčným plamenem.
Ne, ne. Plameny jsou moc výstřední.
A navíc vyhasnou. To socha?
Socha je na věky.
- Sochu můžeš shodit. - Moji ne.
Navrhnu si ji sám tak, aby byla o 8% větší, než já.
To je tak akorát, aby se na ni lidi podívali a řekli:
"Božínku, ten byl velkej!".
Kdyby byla větší, tak by si "Ten si něco kompenzuje."
Šerife?
Právě jsem viděla, jak severním vchodem vešel do dolů divný muž.
A kouřil cigaretu.
Rozumím. Měj oči na stopkách.
My jdeme dovnitř. Tak jo, doktore.
Nasaď si loveckej výraz.
Máme ještě čas na jedno krůtí stehno?
Ne.
Tak jo, jdeme na to.
Maxi, jdeš akorát. Harry se chystá vejít do dolu.
Harry, počkej!
Vidím to.
Vidím mantida.
To je zástupkyně Liv.
Ne, to není.
Ze zástupkyně Liv je Mantid.
www.titulky.com