Nedostaneš kapesné.
Až dostanu, díky mé schopnosti, práci u vlády, tak nebudu potřebovat kapesný.
Tak jo, pak tedy...
Žádný kolo, jo?
- Tvoje kolo je teď naše. - Jo.
Budu na něm jezdit do práce.
Určitě dostanu řidiče.
- Co teď? - Netuším.
Výhružky byla naše jediná páka.
Fajn.
- Ale jdeme s tebou. - Jo.
Mami. Ztrapňuješ mě.
- Zlato? Za hlavou máš pavouka. - Cože?
Tohle si nechám.
Líbí se mi.
Asto?
Jsi tam?
Tati?
Tati, kde jsi?
Vrať se.
Děláš chybu.
Ne, nedělám. Musím pomoct Harrymu.
Ty se vrať!
Sama to nezvládneš.
Nejsi dost silná.
Ano, jsem.
Počkat.
Tohle by můj táta nikdy neřekl.
Ty jsi mantid!
Asto?
D'arcy?
D'arcy, je tu mantid!
Ztratila jsem se.
Jsi to vážně ty?
Ano.
Jak se na mě můžeš vykašlat, ty sobecká mrcho?
Ztichni!
Zavři hubu a ukaž se!
Asto.
To byla Asta!
Asto!
Tady jsi!
- Liv je mantid! - My víme.
Vidělas ji?
Tady jste.
- Liv je mantid! - Ale ne.
= Já nejsem mantid!
= To ona.
Tak jo.
- Která to je? - Já nevím.
Co se jich zeptat na moji divnou chůzi?
= Zastřel ji! Ona je mantid!
Tahle je mantid!
Ne! Přestaň!
Co je to?
Zával.
Maxi, pojď ke mně.
- Ustalo to. - Tak jo, jdeme.
Sejmeme toho hajzla. Jdeme, jdeme!
Rychle, než uteče. Dělejte!
Pojďte za mnou.
Opatrně.
Tyhle balvany právě spadly.
Tak jo, pojďte.
Tohle je starší tunel.
Nedoporučoval bych tu střílet.
Opatrně, Maxi.
Kate, kde jsi?
Bože.
Páni.
Harry, tys měl pravdu. Podívej.
"JC."
To je Ježíš?
Ne.
Je to Jed Calhoun, ten ztracený horník.
59 zemřelo, aby zachránilo jednoho.
Harry!
Harry, bacha!
Nemůžu střílet! Nemám čistej výhled!
Posvítim ti telefonem.
Kruci.
Kampak jdeš?
Jo, mami!
Doraž ho!
Asto?
Není ti nic?
Je to dobrý.
Bože můj.
Moc se neradujte.
Stejně jsem umíral.
Jen jste mi to osladili.
Kde mám zástupkyni, ty hajzle?
A proč máš pořád její podobu?
Abys věděl, jak se bude tvářit, až umře.
Až umře? Slyšeli jste? To znamená, že ještě žije.
Ano.
Prozatím.
Co to, sakra?
Vážně to není tak zlé.
Mohla jsem do stanu zdravotníků na festivalu.
Kdepak. To nevadí.
Tady máme klid.
Ve stanu by se ptali, jak se ti to stalo.
A já nikdy nevím, jestli se "mantid" nepíše s velkým "M".
Bože.
Nemůžu uvěřit, že ses s těmahle věcma potýkala prakticky každý den
a byla schopná to tajit.
No, každý den ne.
Někdy toho bylo ještě víc.
No, většinou.
- Ale víš, beru prášky na spaní. - Bože, dáš mi nějaké?
Ano.
A tohle je určitě vymknutý kotník.
Vyhrň si ponožku.
- Drž si to. Hned budu zpět. - Dobře.
Musíme to zavázat.
Boha.
Co to?
Jop, díky.
Mějte se.
Tak jo.
Volal jsem manželovi Liv, aby přišel.
- Kdes našel ty mini donuty? - Ve starostově stole.
Kruci, mně tvrdil, že automat nedoplnili.
Jakmile najdeme Liv, tak zahájím vzpouru.
Jestli nám manžel Liv řekne, kam se vydala,
tak najdeme matidův vak s vajíčky a ukončíme to.
Ne, ne.
Nejdřív Liv, pak vak. V tomhle pořadí.
Pořadí se nijak nezmění.
Mantid říkal, že beztak umíral.
To znamená, že dokončil svůj životní cyklus i svůj cíl.
Spářil se.
Chceš mi říct, že se ta věc spářila se zástupkyní?
To nevím. Ale vajíčka dozrávají dva týdny,
takže máme ještě čas na to,
abychom jí koupili něco pěkného, jako dárek k ufonímu mateřství.
Zabírám si prsní pumpu.
- Zkoušela jsem ti volat. - Byl jsem v důlní šachtě.
- Děje se něco? - Našla jsem agentku Gardnerovou.
Tys našla Jules?
Žije?
Božínku, ani ne.
A že jsem viděla mrtvých těl, Miku.
Ty víš, že jsem viděla spoustu mrtvol.
Ale tohle...
Bože můj.
Břicho měla rozpáraný, jak hadrová panenka.
A všude byl sliz a pavučiny.
- Ale, to neni dobrý. - To ne.
Ne, to není.
Zní to snad, jako bych říkala dobrý zprávy?
To prázdný břicho? Tam by měl být vak s vajíčky.
Takže mantid oplodnil agentku Gadnerovou,
ne zástupkyni.
No, alespoň jedna dobrá zpráva.
Jo, je dobře, že neoplodnil zástupkyni.
Mantidí poporodní deprese jsou velmi děsivé.
Jo, nekecej. Ani já se jich jen tak nezbavím.
- To bylo vtipný. - Promiň mi to, Miku.
Co ti mám prominout?
Úplně všechno.
Ufony.
Nic jinýho by tohle neudělalo.
Kdybych ti věřila, tak mohla Jules ještě žít.
Teď musíme zabít všechny ufony.
Hele! Bacha na pusu, ségra.
Aha, no jo.
Je jedním z nich.
Nazdar.
Hele, jsem rád, žes mi začala věřit, ale musím najít zástupkyni.
Takže, když ji nepotřebuje ke spáření,
proč ji drží naživu?
Mám jednou teorii, ale nebude se ti líbit.
Roberte.
Vzbuď se!
To... Tohle je vaše skladová kóje?
Jo.
Uložila jsem si tu obří vak s mantidím potěrem.
Však víš, kdyby někdy došly.
Páni.
Jak k tomuhle došlo?
Poslední, na co si vzpomínám, je jak nás sleduje
Jules, tedy mantid, do kóje a pak na nás zaútočila.
Ale tahle věc? Tak to nemám ponětí.
Já ano.
Mantidi jsou paraziti, což znamená, že kladou vejce do hostitele.
A ve chvíli, kdy se vylíhnou, tak sežerou jeho tělo.
Aha?
Ale tyhle vejce už v žádném těle nejsou.
Takže, až se ta hladová mantidí mláďata vylíhnou,
jejich potravou budeme...
My.
Šerife, přiběhl jsem, jak jen to šlo.
- Nějaké zprávy o Liv? - Zatím ne.
- Ale najdem ji, to garantuju. - To bys neměl.
Garantuju to na 100%.
Detektiv Torresová.
- Neřekla vám vaše žena, kam se chystá? - Ano.
Řekla, že vezme syna Lovce Ufonů do naší skladové kóje,
protože ho prý sledují
vládní agenti a ufoní hybridi.
To je divný.
Nikdy neřekla, že má kóji.
Tohle ti na té větě přišlo divné?
Máme ji od chvíle, co zaplnila garáž.
Liv skoro nic nevyhodí.
O jejím hromadění věcí si můžete pokecat jindy.
Řekněte, kde je ta kóje, než ji sežere vesmírná havěť.
- Cože? - Prostě běžte.
- Honem, honem. - Vysvětlím vám to v autě.
Asto?
Je tam všechno v pořádku?
Asto?
Bože můj.
Asto, Asto.
Asto, prober se.
Asto. Asto.
Tak jo.
Johne, nevíme, co tam najdeme, až otevřete dveře.
- Řekni mu o Schrodingerovi. - Ne!
Ze Snoopyho?
Prostě to otevřete a ustupte. Jo?
Ona si nechala set na kroket? Nikdy jsme ho nehráli.
Špatná stopa. Takže, co teď?
Jestli ten set nechce, tak bych si ho vzal.
Kamery jsou vypnuté, ale jsme tu správně.
Jak to víš? Našlas ufoní otisk?
Tak nějak. Sekuriťáka bez hlavy.
- Bože můj. - Tak jo.
Takže jsme tu správně.
Musíme jen zjistit, v které kóji jsou. Tak jdeme na to.
Volala jsem Harrymu. Nezvedá to.
Ta černá věc v jejích žilách ustupuje. Snad je to dobře.
Moc jsem toho během boje neviděl, ale nemá to od mantida?
Že by ji nějak otrávil?
Jo.
No, teď už nikoho neotráví.
Kate ho usmažila taserem.
No, Harry mu vrazil krumpáč do hlavy.
Řekl ti Ben, že jsme našli Jeda Calhouna, toho horníka?
- Nejspíš to bude v telce. - Jo, ale ne to o tom mantidovi.
Harry poslal mantidovo tělo portálem k něčemu jménem Galaktická Domovní Rada.
My si zpívaly "Wheels on the Bus."
Hezký.
Zástupkyně, jsi tady?
Liv!
Zlato!
Liv?
Tak jo, rozdělíme se.
Johne, vy pojďte se mnou.
- Dělá mi starosti čas. - Mně taky.
Jestli se vylíhnou a rozmnoží,
tak mi to rada dá za vinu a hodí mě do jámy s kyselinou.
Hele!
Nějaká rada je mi u zádele.
Já chci zpátky svou zástupkyni.
Takže buď použiješ nějaký ty svý divný mimozemský síly,
nebo se mi kliď z cesty, páč já o ni nepřijdu.
Chápeš to?
Nenechals mě to doříct.
Hodí mě do jámy s kyselinou,
a tak nebudu moct zachránit zástupkyni.
Teď je to celý.
Přijde mi, žes sis to teď vymyslel, abych nebyl naštvanej.
Ale zuřím až moc na to, abych byl naštvanej.
Debile ufonská.
Co teď? Zase se rozdělíme?
Harry.
Tudy! Pospěš si!
Asto?
Cože?
- Je to tudy. - Počkej.
Jak to víš?
A proč vypadáš, jak kdybys viděl ducha?
Protože Asta umírá.
Jak to myslíš, že Asta umírá?
Myslím, že její duše se snaží opustit její tělo.
Je mezi životem a smrtí.
Jak tě našla?
To bez rolničkovýho tance nevysvětlím.
Teď je součástí všeho.
Musím jít, abych tomu zabránil.
Tak hele, chlape.
Já to chápu, jo?
Když mi umřela máma, tak ke mně přišla a řekla mi,
abych se postaral o tátu, jo?
Já ti věřím.
Ale nevím, proti čemu budeme stát, až najdeme zástupkyni.
A ty jsi z nás nejsilnější. Tak...
Tak to prostě je, jo?
Takže tě potřebuju.
Dělej.
Pomoz mu.
Zachraň Liv.
Zachraň všechny.
Tak jo.
- Pro tebe. - Páni.
Pro mě? Díky, chlape.
Jako, já jen mluvil od srdce. Jen jsem to chtěl nějak...
- Pro tebe ne. - Pro mě ne?
Dyťs to právě řekl.
Měl by sis to ujasnit, chlape.
Jinak si zahráváš s mým srdcem.
Bože, tohle nesnáším.
Nemám ráda, když brečím.
Na to byl dobrej alkohol.
Držel tyhle pocity pod pokličkou.
Poslední dobou jsem jak fontána.
Tady bude určitě tolik vodky, že by to stačilo pro hosty na svatbě.
Plus tu bude určitě spousta oblbováků.
Ale já vážně chci ten odznak za 30 dnů střízlivosti.
Pásne úplně přesně pod nohu našeho stolu, aby se už nekejval.
To měl bejt vtip.
To je další věc, kterou normálně dělám.
Vtipkuju, abych zakryla svý obavy.
Tolik se toho učím, jupí...
Prostě je to jiný, když tě vidím, jak potřebuješ pomoc ty.
Pamatuju, kdyžs poprvé, a asi naposledy...
Nechala pomoct. Vzpomínáš, jak tě
Katie Murthaová trefila do hlavy míčem na vybíjenou?
Vzpomínáš na ni?
Kriste.
Jednou propadla, a její rodiče
byli Němci, takže vypadala jak vězeňská dozorkyně.
Věděla jsem, že tě to muselo bolet.
Nesnášelas, když ti někdo pomáhal.
Vadilo ti, jak kolem tebe všichni skákali.
S tím já problém nikdy neměla.
Ale jedno věz.
Teď se o tebe postarám.
Udělej, co musíš.
Ale zůstaň naživu.
Přežij, ano?
Asto.
Co je to s tebou?
Co se s tebou sakra děje?
Hele.
Vy se odsouváte od těch vajíček?
Ne.
Taková hloupost. Ticho ty.
No jo!
Tak jo, omlouvám se.
Mám teď velmi silný pud sebezáchovy.
Proč ty nepanikaříš?
Jsem prostě kliďas.
Bože můj!
To ne!
Jsou tady.
Zástupkyně! Zástupkyně!
Pane, jsme tady!
Jo, mohl byste si pospíšit?
Uhni! Jdi mi z cesty!
- Z cesty. - Nemůžeme se pohnout.
Tak se sehněte!
Nestřílej na vak! Potomci by se rozutekli.
- Tady je jeden! - Kriste!
Pocem ty jeden hnusnej potrate.
Boha, ty pavučiny jsou jak okovy.
Livvy!
Johne!
Leno, máš nůž?
- Samozřejmě. - A proto tě miluju.
Uvolni ho.
Tu máš, ty hnusáku!
Ochutnej moji podrážku.
- Líhne se jich víc. - Tak jo.
Tohle zabírá moc času. Vytáhneme je a zamkneme dveře.
To nebude fungovat.
Oni utečou.
Tak co budeme dělat?
- Tohle jsi neměl! - Vylepšil jsem se.
Tati?
Roberte.
Synku.
- To je kyborg. - Ano.
Ano, to je.
Hele, kam zmizel Harry?
Co je to s ní?
Infekce z mantidího škrábnutí
se jí snaží odstranit životní energii z těla.
Ale Josepha mantid rozsekal. Proč se to nestalo jemu?
Možná proto, že je Joseph z části ufon?
Ano.
A protože jsem také imunní,
dám ji svoji krev.
A pak přežije?
Tvoje krev ji zachrání?
Ano, to...
Nebo ji zabije.
Všichni tvorové našli způsob, jak se vyvinout.
Ptáci bývali dinosaury.
Housenka se zakuklí
a promění se v motýla.
Lidé odjedou do lázní a vrátí se jako vegetariáni.
Ale já nechci, aby se Asta posunula dál.
Mám ji rád takovou, jaká je.
A ať už bude žít kdekoliv, budu šťastný.
Jak je na tom?
Nějaká změna?
Bude žít.
Dobře.
Určitě?
Ano, jsem doktor.
To ani ne.
Víc, než ty.
Pořád ne.
Teď je to na ní.
Jo?
Vy se nebojíte?
Samozřejmě.
Nechci, aby odešla.
Několikrát jsem říkal Harrymu,
že si to odskáče, jestli se jí něco stane.
A teď k tomu došlo.
Můj lid ví, proč kráčíme po téhle Matičce Zemi
už tak dlouho.
Je to dar, ne záruka.
Když můj otec umíral, byl tak klidný.
Napadlo mě, že za to můžou opiáty.
Ale chytl mě za ruku a řekl:
Jen tu čekám, až mě vyzvedne můj kůň.
A pak odsud odejdu.
Jsem připravený odejít.
Už můžu.
Přál bych Astě, aby tu pobyla déle.
Určitě je ještě spousta věci, které by mohla udělat.
Ale je to daná osoba, která má v rukou rozhodnutí,
co udělá, když se ocitne na prahu života.
Ona bude žít.
Jsi dobrý člověk, doktore.
Co ten kotník?
Nechceš si sednout?
Ne, to je dobrý.
Asi to bude tím adrenalinem.
Takže... Ohledně Maxe.
Jo, já vím.
Měl by nýst následky za to,
jak ti utekl na benzínce, zatímco ti někdo tankoval nádrž.
Ne.
Musíme přiznat, že měl pravdu.
V čem?
V tom, co mi řekl v autě,
když jsem platila o 48 centů víc,
abych neměla boty od benzínu.
Hele, má dar.
Dneska zachránil lidské životy, včetně těch našich.
To je, co?
Jo.
Stejné dítě, co nikdy nedopsalo referát.
Jo.
Snažili jsme se ho chránit
a uvést do světa knih,
zatímco on někde lítal a dělal...
Ty svý věci.
Ale nemohl nám o tom říct, protože bychom ho nenechali.
Takže zase, jsme špatní rodiče.
Ne.
Ne, co za rodiče by nechalo bojovat dítě s ufonama?
- Jen se to snažím vstřebat. - Jo, já taky.
- Tyhle věci na mimibazaru neprobíraj. - Jo.
Ale máme takové štěstí.
Dneska jsme viděli, kým doopravdy je.
Jo.
A viděli jsme mě.
- Jako, viděls mě? - Ano.
To, jak ses nebála, bylo sexy.
Ale já se bála.
Ale nenechala jsem se tím zastavit.
Chtěla bych tak žít pořád.
Aby mě strach nesvazoval.
To se mi líbí.
- Možná bys mě to mohla naučit. - Hele, zázraky neumím.
Asta se probrala.
Jsem moc rád, žes neumřela.
Jo, já taky.
Tady je to jak v Kouzelníkovi ze země Oz.
Všichni milovaní okolo mé postele.
Tohle je správná chvíle, abych vám všem něco řekl.
Kdo z vás si myslí, že divně chodím?
Ne! To nemůže být pravda!
To je pitomost.
- Proč je to divný? - No, já nevím.
Vypadáš u toho jako obří batole?
Jo, ale pěkně líznutý.
- Jo, co se honí za kachničkou? - Za kachnou?
Kachny jsou ty nejdebilnější ptáci!
Všichni ven!
Pacient musí odpočívat.
Nebo, však víte, umře.
Tak jo.
Zkuste... nemluvit.
Kate.
- Nezavázala jsem ti nohu. - To je dobré.
Vezmu si obinadlo ze skladu, jako řádná pacientka.
Hlavě si to leduj.
Můžu si ten led dát nejdřív do bourbonu?
Jo, to je ještě lepší.
Chtěla jsem ti říct...
Já tě slyšela.
Vážně?
Jo.
Všechno jsem slyšela.
A viděla.
Bylo to sem, a tam.
Jako by neexistovala přítomnost.
Bylo jen kdykoliv.
Těžko se to vysvětluje.
Ale mezi náma je to dobré.
Moc dobré.
Jo.
- Ale... - Jde to na mě.
Už je to tady.
Tak jo.
Jsem v pořádku.
Věděl jsem, že bych nikdy nenašel Roberta jen potulováním po zemi.
A kdykoliv jsem zmokl, tak jsem se zasekl.
Musel jsem se dávat do rýže.
Došlo mi, že hoši od vlády sledovali Roberta celou dobu.
- Já to věděl. - Tak jsem zapnul svůj sledovací obvod,
a nechal je, ať mě najdou. Udělali jsme dohodu.
Dovedou mě k Robertovi a já jim pomůžu, když bude třeba.
Jo, měli jsme štěstí, protože jste dorazili právě včas.
Ale když mě teď našli, tak ten sledovač zase můžeme vypnout.
No, to by nebylo správné, Roberte.
Tak se možná chovají jíní unesení hoši, ale...
Ne můj syn.
Promiň, tati.
Tak jo, musíme jít.
Ohlásila jsem úmrtí sekuriťáka,
takže se to tu bude hemžit lidma.
No, inu... Šerife, Liv, díky za všechno.
Jste skuteční přátelé.
Teď budu brečet já.
Díky za všechno.
Myslím to vážně.
Jdeme, synku.
Takže, kam se poděl John?
Šel si pro golfové hole do kóje.
Věděla jsem, že se mu budou ještě hodit.
No, zástupkyně, konečně jsi viděla ufona.
A ne v lidský formě, ale v tý ufonský, však víš, tělo,
hlava a všechno.
- Gratulki. - Gratulki?
Ty malí bastardi mě chtěli zabít!
O ufonech už nechci ani slyšet.
Kruci.
Tak jo.
Jsem celá nabuzená, a hladová.
To způsobuje moje krev.
Inu, děkuji za tvou mimozemskou krev.
Hádám, že dneska už je taková věta normální.
Nemáš zač.
Dáš mi kousek koláče?
Ne.
Dobře.
Víš, bylo to hodně divné.
Ta infekce mě vytlačila z těla a já si připadala volná
a nerušeně jsem se vznášela na všemi problémy.
Můžeš říct, žes byla "volná jako pták",
páč teď už to chápu.
Víc než to.
Bylo to, jako bych viděla problémy všech lidí, ale už mě netrápily.
To byla změna.
Tedy pro mne ano.
- Není sobecké, že se mi to líbilo? - Ty nejsi sobecká.
Jsi přející.
Ale teď bys měla dopřávat sobě.
Jo, to říkala i D'arcy.
Možná bych si měla trochu dopřát.
To není špatný nápad.
Možná nějaké lázně.
Ale nevrať se odtamtud jako vegetariánka.
To se běžně stává.
Jsem ráda, žes mi to řekl.
Ne tu druhou část.
Ale mám prostě pocit,
že mám konečně,
však víš, tu svobodu, abych našla místo,
kam patří moje srdce.
Musím odsud odjet.
Omlouvám se.
Nemusíš.
To nevadí.
Vážně?
Ano.
Poté, co jsem slyšel Danův proslov o tom,
jak málo času máme na této planetě, nebo jakékoliv jiné...
Taky musím odejít.
Už sem nepatřím.
Patřím k Heather.
Odcházíme.
Čas je jako oheň.
Zpevní věci, jako kameny nebo chleba,
nebo je změkčí, jako máslo nebo srdce.
Ne všechny změny jsou stejné, ale musí k nim dojít.
Ne.
- Ale to je... - Harry, ne.
Asta se přiblížila smrti a zjistila, co chce.
A já proletěl triliony kilometrů, abych se dostal na Zem.
Ale teď už nebezpečí pominulo.
Teď už můžeme být tím, co z nás zkouška ohněm udělala.
Takoví, jací máme být.
Jsou tady.
Pro Titulky.com - misticjoe-
www.titulky.com