- Něčeho se chyťte! - Diso!
Nedávno se probudila ohnivá hora.
Otřesy země
se kostmi země rozšířily až k nám
a zbořily naše sluneční šachty,
takže nemůžeme pěstovat plodiny.
To ne.
Tyto prsteny budou nad jakoukoliv moc, kterou dosud vynalezl trpaslík
nebo člověk.
Budou to Prsteny moci.
S mocí uzdravit vaši horu.
Když přijdeš k otci s něčím, co mu zachrání království,
možná získáš zpátky jeho respekt.
Možná i své dědictví.
Urazil jsi právě mého otce?
Ještě jednou budeš o královně mluvit špatně, a přijdeš k úhoně.
Vyjádřil jsem se jasně?
Královna lží!
Není schopná vládnout!
Na smrtelném loži mi král řekl,
že se radila... s tímhle.
Tento elfský kámen je vaše královna!
- Ticho! - Ten palantír je můj. Potřebujeme ho.
Vražedkyně!
Temné čáry!
Pharazôn! Pharazôn!
Váš Velekrál věří, že trpaslíci si tuto moc nezaslouží.
Ukování dalších prstenů vlastně zakázal.
Nemáme čas přesvědčovat ho, kdo je hoden pomoci.
Co to děláš?
Sděluji mu, že zavírám kovárnu.
Lhal bys svému Velekráli?
Poskytl bych nám prostor pro dokončení naší práce.
Já té moci z Eregionu nevěřím.
Jednou jsi mi řekl,
že o osudu elfů rozhodují moudřejší mozky než naše.
Že snažit se ho změnit, oklamat smrt,
může vést k ještě většímu neštěstí.
Pořád si říkám...
Co když jsi měl pravdu?
Legie skřetů pochoduje do elfských zemí.
Ta stezka.
Hádám, že vede do...
Eregionu, můj pane.
Zpráva o tom se musí dostat k Velekráli, než naše vojsko odpluje do Mordoru.
Tamhle je.
Jeď do Lindonu. Zdržím je, jak dlouho to půjde.
Vezmi si ho.
Vezmi si ho, Elronde.
Hvězda září v hodinu našeho setkání...
paní Galadriel.
Tudy, Výsosti.
Jak vidíte, snažíme se vykopat novou přístupovou šachtu,
abychom dosáhli slunečního světla.
Ale naše snažení zatím pouze způsobilo větší nestabilitu hory.
No tak. Popadni ten krumpáč. Dej ho sem.
Zaber...
Nechci tu ztrácet čas.
Tak jo!
Děje se něco?
Ne.
Ne, brzy bude vše v pořádku.
Jo.
Kopejte tady.
Výsosti, to je základová zeď.
- Když ji strhneme... - Chceš mě učit řemeslu?
Tady máme kopat. Teď udělej, co říkám.
Dej mi svůj krumpáč.
- Otče... - Ten krumpáč!
Narvi!
Směna skončila!
Běžte domů!
- To je dobře. - Nemusíš říkat dvakrát.
Skončili jsme?
Výsosti, neměl by sis udělat přestávku a jít na vzduch?
Nepotřebujeme vzduch, ale světlo.
Pane! Ne!
Otče, ne!
Až příště přikážu, abys kopal,
uděláš to.
Tady.
Aha. Raz, dva, tři, čtyři. Kopej.
Lituj ty, co dlí na povrchu.
Otroci slunce.
Připoutaní k jeho neustálému rytmu bdění a spánku.
V Khazad-dûm jsme od jeho tyranie osvobozeni.
Tady slunce přinášíme k nám.
V naší hoře se konečně
opět rozednilo!
Khazad...
Dûm!
Elfové a trpaslíci pracují společně.
Říkalo se, že je to nemožné.
Ale díky naší spolupráci jsme tohoto zázraku dosáhli.
A dnes se vydáváme za novým snem,
který naše přátelství vtiskne do kamene.
Narvi?
Narviho velká chvíle.
Pohleďte...
Durinovy dveře.
Nová západní brána do naší hory.
Nedobytná. Viditelná jen za měsíčního svitu.
A hlídaná heslem, které znají jen přátelé.
Kováři, učte se,
a pozorně sledujte Narviho, dokud tu je.
Nejen proto, že je mistrný umělec.
Bohužel, je to tak.
Je také nechvalně známý zloděj. Hlídejte si své šperky.
Jo, zkontrolujte mu kapsy.
Na trvalé přátelství
mezi elfy a trpaslíky.
Oceňuji tu pohostinnost.
Vtipkoval jsem příliš?
Říkal jsem ti, ať to neprotahuješ.
To si nevzpomínám.
No, ne vždy posloucháš.
Jakmile si něco vezmeš do hlavy.
Pravda je, že jsem měl mluvit déle.
Abych pochválil tvůj přínos.
Odpusť mi.
Není lehké se veselit,
když ti nejvíce zasažení vzestupem Mordoru stále trpí.
Prsteny pro lidi.
O prstenech jsem nic neříkal.
Je to hra, kterou hraješ, že?
Zaseješ semínka do mysli druhých a pak je přesvědčíš,
že ovoce je jejich vlastní myšlenka.
Myslel jsem, že jsme v tomto zajedno.
Změnil jsi názor?
Tahle noc patří trpaslíkům. Pojď. O lidech si promluvíme zítra.
Raději bych o nich mluvil teď.
Lidé většinou trpí svým vlastním přičiněním.
A byl jsem informován, že to byli lidé z Jižních krajů,
kdo Adarovi pomohli v jeho dobývání.
Jen někteří.
Mnoho ostatních už dostalo nové domovy
od svých druhů z Númenoru.
Byls někdy v Númenoru?
Ne.
Je pozoruhodný.
Ale rozpolcený.
Věčně balancující mezi slávou a zkázou.
Toho se obávám.
Víc než jakékoli země ve Středozemi.
Doufal jsem, že ho naše prsteny stabilizují.
Nemůžeme dát prsteny lidem.
Riziko, že budou obráceny k zlému, je příliš velké.
Jakékoli problémy, které vyřešíme, nebudou nic
proti těm, které můžeme vytvořit.
Ano.
Máš pravdu.
Samozřejmě. Lidé mohou být velmi slabí.<
Ale když padne temnota,
vždy se najdou tací, kteří povstanou a zazáří.
Eärendil, Tuor,
Beren, syn Barahirův.
Co přesně navrhuješ?
Najdeme lidi, kterým můžeme věřit.
Nejmoudřejší, nejušlechtilejší, nejčistšího srdce.
Od Númenoru po Rhûn vybereme devět nositelů prstenů
z devíti největších království smrtelníků.
Devíti?
Dokonalost Tří.
Třikrát zdokonalena.
Při našem třetím kování vyrobíme devět.
Dokázali jsme velké věci, příteli.
Neriskujme selhání tím,
že se budeme napřahovat dál, než kam dosáhneme.
Je mi líto. Má odpověď zní ne.
Prsteny moci jsou kompletní.
Samozřejmě.
Nemusíš se omlouvat. Dobře.
Těch devět vyrobím sám.
Viděl jsi ji někdy? Přes naše západní moře.
Bílou věž z Eressëy...
Samotnou bránu do Země neumírajících.
Neviděl.
To dokáže jen to nejbystřejší oko.
A to jen z vrcholu Meneltarmy.
Elfové ji tak asi umístili schválně.
Aby každý západ slunce připomínal, že naše dny musí skončit,
a jejich neskončí.
Že bez ohledu na to, jak vysoko vystoupíme,
některé věci nám budou navždy odepřeny.
Žezlo je nyní tvoje, otče.
Copak to není dost vysoko?
Celý život jsem tomu věřil.
Žezlo je to, co z něj uděláš.
Nadešel věk lidí, otče. Pojďme si ho vzít.
Postavíme Númenor, který jsi vždy viděl ve svých představách.
Jednou, když jsi byl u jejího prsu,
tvoje matka prorokovala, že skončíš špatně.
Moje matka?
Co říkala?
Splň bezchybně úkol, který ti zadám,
a řeknu ti to.
Selži, a budu ti muset najít jiné místo, kde budeš užitečný.
Pharazôn!
Poslouchej.
Jsou tam i jiné hlasy.
Valandil mi řekl, že ve Staré čtvrti
se za tebe modlí dnem i nocí.
Za svou královnu.
Naši královnu.
Dej nám rozkaz, a společně to napravíme.
- Mořská stráž je ti pořád věrná. - Elendile...
- Společně můžeme bojovat. - Elendile.
To tys mi znovu otevřela srdce, abych se vydal cestou Věrných.
Přísahali jsme, že budeme dál sloužit.
Chceš nečinně stát...
když se teď stahují vlci?
Cos viděl v palantíru?
Viděl jsem sám sebe.
Byl jsem ztracený.
Na cestě z města do...
Nevím kam.
Pak jsi to neviděl.
- Co? - Možná se to změnilo.
Jak to myslíš?
Ne každá bitva musí být vyhrána na bojišti.
Někdy je zachování klidu největším vítězstvím ze všech,
největším aktem víry, který lze udělat.
Nerozumím.
Ten palantír mi roky ukazoval
jen zkázu našeho ostrova.
Ale když ses ho dotkl ty, ta vize zmizela.
Změnila se na novou cestu.
Pharazônova vláda je její součástí.
A ty také.
Žádal jsi mě o rozkaz.
Teď ti ho dávám.
Ať na tebe tlačí sebevíc, ať se ti pokusí sebrat cokoli,
nesmíš ohrozit nový osud Númenoru.
V nadcházející bouři musíš zůstat klidný.
Teď se vrať na svou loď, kapitáne.
- Vzdáváš se jí dobrovolně? - Ano.
Už nejsi členem Mořské stráže. Běž. Další.
Do řady.
Poručíku.
Dobře. Tudy.
Co to má znamenat?
Každý, kdo je loajální královně-regentce, byl zbaven hodnosti.
Na čí rozkaz?
Můj.
Promiň, chtěla jsem ti to říct dřív.
Pán Belzagar chtěl, abyste byli obviněni z velezrady.
A ty ses za svržení královny dočkala povýšení.
Jak se opovažuješ snižovat můj zármutek na malicherné ambice?
Můj bratr je mrtvý, protože Míriel nahlédla do elfího kamene.
Zesměšňuješ posvátné.
Zesměšňuji absurdní.
Ar-Pharazôn je tvůj král.
Přijmi to, otče. Prosím tě.
Jdeš zrádnou cestou.
A ty cestou z mořské vody.
Drž nohy pod sebou, ke dnu je to daleko.
- Jsi připraven? - Je tam všechno?
- Ano. - Další.
Dobrá, počkej. Všichni jsou z jedné lodi. Odškrtni ho.
- Zapiš to. - Ano, pane.
Chci seznam.
Kapitán opouští palubu!
Už není ničí kapitán.
Má pravdu.
Nejsem.
Kapitáne.
- Děkujeme, kapitáne. - Valar vás ochraňuj.
To stačí.
- Děkujeme, kapitáne. - Děkujeme, kapitáne.
- Valar vám žehnej, kapitáne. - Děkuji, kapitáne.
- Valar vám žehnej. - Děkujeme, pane.
Děkujeme, kapitáne.
To by stačilo.
- Děkujeme, kapitáne. - Děkujeme, kapitáne.
Jak myslíte, že to skončí? Ticho!
- Děkujeme, kapitáne. - Buďte požehnán, kapitáne.
- Kapitáne Elendile. - Valar vám žehnej.
Valandile.
Možná tě můžu dát z toho seznamu vyškrtnout.
Promluvím s králem.
To bys pro mě udělala?
Jsi jeden z mých nejstarších přátel.
Myslím, že jsi dala jasně najevo, kdo jsou tví přátelé.
Nejvznešenější Velekráli.
Píšu tento dopis, abych vyjádřil svou radost
z úspěchu prstenů v Lindonu.
Jak jsi žádal, kovárna je temná a dílna prázdná.
Nad městem se usadil vzácný klid a já předvídám jasnější dny.
Doufám, že brzy budete moci přijet na návštěvu.
Do té doby zůstávám jako vždy
vaším věrným služebníkem. Pán Celebrimbor.
Naše armáda je připravena vyrazit. Na co čekáme?
V Eregionu je vše v pořádku.
Ten dopis dokazuje, že se Galadriel mýlila.
A zatímco my váháme, Adarova armáda každým dnem sílí.
Pokud máme zaútočit, musíme hned vyrazit.
Náš nepřítel je v Mordoru.
Jste opravdu připraveni vsadit budoucnost Středozemě
na šepot toho prstenu?
- Chtěla jsi to ty. - Já vím.
- Od začátku. - Já vím. Vím, že ano.
Naučit se naslouchat hoře je dar od Aulëho,
který se zdokonaluje a tříbí celý život.
A tohle...
Připadá mi to jako podvádění.
Je Durin Třetí.
Myslím, že ví, jak zacházet s mocí.
Taková moc by byla zkouškou i pro toho nejčestnějšího trpaslíka.
Modlím se, aby se tvůj otec držel správné cesty.
Je dokonalý.
Za dvě stě.
Dvě stě? Za kámen?
Je to ladicí krystal.
Je mi fuk, jestli je to vůz se spřežením. Nezaplatím.
Za to může králův nový zákon.
Za každou utracenou minci jde další koruně.
Říká tomu příspěvek na prsten.
Na prsten?
Pane, je to pro naši holčičku. Za týden má narozeniny.
Slevte nám trochu. Dám vám sto.
- Sto? - Sto.
Co na to říkáte?
Že je to zlodějna.
Sto padesát?
- Opatrně. - U Aulëho vousů, omluvte mě.
- Pozor! - Kutálí se pryč.
Tys do něj kopl.
Promiňte paní, že se vám tu motám.
Mám ho. Propána! Nemám.
Tak...
Kde jsi, ty malej...
Co?
Co je to?
Tady jsi.
Vyslanci sedmi trpasličích říší,
svolal jsem vás dnes sem, protože Středozemě se mění.
Její končetiny se protahují.
Její kosti vržou.
Temná moc ohrožuje všechna naše království.
Ale díky Aulëovi můj lid touto zkouškou prošel.
Brzy jí projde i ten váš.
A společně povstaneme do nového věku pro náš druh
s pomocí síly, která vše změní.
Sedm prstenů.
Pro sedm pánů.
A svázána v každém... je moc.
Moc nad Zemí.
Moc nad kamenem.
Moc utvářet osudy všech trpaslíků navěky.
Prsteny nejsou pro vás, ale pro vaše pány.
Vraťte se a řekněte jim, že tento blahobyt může sdílet každá říše.
Ale má svou cenu.
Khazad-dûm už nikdy nebude strádat.
Přímo pod námi je zlato.
Měli bychom se prokopat mnohem hlouběji.
Ale kdo stanovil tato omezení?
Vy, pane. Před desítkami let.
Tak je zrušte.
Zrušit... Ale pane...
Zrušte je, důlní mistře, nebo vás...
- Kde je? - Sundal jste si ho.
Kde je? Cos s ním udělal?
Je tamhle. Vy... Odložil jste ho.
Říkal jste, že vás na ruce tíží.
To ano.
Začněte kopat, kde jsem to označil.
Pane.
Přestaňte!
Pod těmi doly něco je.
Disa to slyšela.
Bezejmenné zlo, staré a mocné.
Nesmíte kopat.
Máte své rozkazy, důlní mistře.
Narvi, prosím tě.
Důlní mistře, máte své rozkazy.
Pěvkyně kameni horu slyší.
- Cože? - Já ji s tímhle prstenem vidím.
Každou šachtu, každou rudu, každý drahokam.
Za tisíce let
jsme si z oceánu jejího bohatství nabrali jen náprstek.
Disa se mýlí.
Žádné nebezpečí nehrozí.
- Pane. - Co se děje?
Nevím.
Jste v pořádku?
Šálí mě zrak?
Ne.
Odlévali jsme nový návrh prstenu.
Mirdania se ho pokoušela zmenšit, když...
Kde je?
- Pozor! - Pane!
Zpátky!
Stůj.
Dýchej.
Co se stalo?
Byla jsem na místě, jako je tohle,
ale zahaleném mlhou a temnotou a...
Viděla jsem... Já...
Nejdřív jsem myslela, že je to hořící výheň.
Ale nebyla.
Co to bylo?
Bylo to vysoké...
A kůži tomu tvořily plameny.
Šlo to ke mně, dýchalo, páchlo po smrti
a viděla jsem...
Viděla jsem tomu oči.
Nelítostné a věčné.
Myslím, že to bylo tady.
Celou dobu to tu bylo s námi!
Teď jsi s námi.
Není se čeho bát.
Rozhlédni se.
Vše je v pořádku.
Co jsi tentokrát udělala jinak?
Pán darů sdílel vaše obavy, že lidé jsou snadno zkorumpovatelní.
Snažili jsme se slitinu zpevnit přidáním dalšího mitrilu.
To ne!
Když jste to chtěli, měli jste...
Ty...
Ušetřilo by nám nezměrné hodiny dřiny,
kdybys nám nabídl jedno jediné slovo rady.
- Můj pane, Celebrimbore. - Měl bys...
Odpusťte, můj pane, ale z Khazad-dûm dorazil Durin mladší.
Ne, řekněte mu, ať počká.
Říká, že je to naléhavé. Něco o prstenech.
Zjistím, co chce.
Ne.
Půjdu já.
Jak to myslíš, „změnil“?
Je chladnější. Rychleji se rozčílí.
Teď se odmítá podělit o prsteny,
pokud mu trpasličí pánové neslíbí poloviční podíl ze svých dolů!
Chamtivost nemá v povaze. Nikdy neměl.
Já...
Je možné, že prsten, který nosí...
Ne.
Použili jsme stejný postup, Durine,
stejné materiály, dokonce stejné nástroje jako pro Tři.
Prsteny za to rozhodně nemůžou.
Pak za to možná může jejich tvůrce.
Jak to myslíš?
Kolik toho o tom Annatarovi víš?
Jsi velmi statečná.
Někteří, kdo spatří neviděný svět, se už v tomto světě necítí jako doma.
Viděla jsi ho?
Ano.
V jeho světle se věci zdají takové, jaké skutečně jsou.
Bytosti různých odstínů světla...
A temnoty.
S lítostí říkám,
že to, co jsi viděla, neměl nikdo vidět,
dokud bych jim nepomohl se uzdravit.
Ty... Mluvíš o... pánu Celebrimborovi?
Ano.
Daň, kterou si vybralo vytvoření
Třech a Sedmi prstenů, ho oslabila.
Je zranitelný.
Pak to, co jsem viděla...
Slib mi, že to nikomu neřekneš.
Včetně jeho.
Slibuji.
Zvláštní.
Když světlo ozářilo tvé vlasy,
na okamžik jsi vypadala jako ona.
Kdo?
Přece paní Galadriel.
Duše těch, které jsme ztratili, touží po míru.
Dnes večer jim ho pomůžeme najít.
Dokud se znovu nesetkáme v daleké zelené zemi
za rychlého východu slunce.
Tato svatyně je na příkaz krále odsouzena ke zkáze.
Vraťte se do svých domovů.
Můj synu, tohle je nejstarší svatyně v Númenoru.
Stojí v cestě novému akvaduktu.
Odejdete dobrovolně, nebo násilím.
Král se omlouvá.
Jaký je to pocit, mít dceru, která se za tebe stydí?
Nebraň se.
Slyšel jsi ho, starče. Zmiz!
Chopte se ho.
Počkejte!
Vyvedu ho.
Pokud nebude uložena, duše, pro které pláče, budou ztraceny.
Dej mu tu relikvii.
Dej mu ji, chlapče.
Nevím, jestli to víš, ale povýšili mě na...
Držte ho.
Tato svatyně je pro Věrné. Královi muži tu nejsou vítáni.
Nevidím, že by ses modlil.
- Ať mi Valar odpustí. - Proč?
Dost! Ne!
Zpátky, synu.
Valandile!
Ne! Valandile!
Ne!
Ne! Valandile, polož to!
Polož to, synku.
To je rozkaz.
Ano, kapitáne.
Ne.
To ne.
Ne.
Ne. Můj synu.
Ne.
Informujte žalářníka, že to on zahájil povstání.
Ne! Říkám ti, že s prsteny pro trpaslíky není něco v pořádku.
Nebo král Durin svůj prsten zneužívá a snaží se svést vinu jinam.
Ne!
Ne, tomu nevěřím.
Jako člověk, který tak mistrně manipuluje s kovy,
dbej na to, aby nikdo nemanipuloval tebou.
Vidíš dýky, kde žádné nejsou.
A ty je ignoruješ, dokud je nemáš na krku.
Ne. To stačí.
Upravil jsi...
nějakým způsobem...
prsteny trpaslíků?
Ne.
To my oba.
O čem to mluvíš?
Jde o záležitosti ducha, stejně jako řemesla.
A tentokrát jsme k nim přidali podvod.
Podvod?
Jaký podvod bys mohl...
Ten dopis.
Ne.
Ne, to bylo...
Lhal jsi.
Nebyla to lež. Já...
Tvůj Velekrál se Třemi souhlasil.
Ale těch Sedm jsme ukovali pod rouškou podvodu.
Musíš okamžitě jet do Lindonu
a přiznat pravdu svému Velekráli.
Jinak se situace zhorší.
Ne, to by on...
Už nikdy by mi nedovolil nic ukout.
Buď to,
nebo se rovnou ponořit
ještě hlouběji do víru.
Otče, byl jsem v Eregionu.
Říkám ti, že v těch prstenech je zlo.
Už je nesmíme používat.
Čas a tlak formují trpaslíka
stejně jistě jako kámen.
Doufal jsem, že naše odcizení tě pomůže zformovat také, synu.
Ale nečekal jsem, jak moc změní mě.
- Otče... - Jsem na tebe hrdý.
- Ne. - Jsem na tebe hrdý.
Tvoje touha spolupracovat s elfy zachránila naše království.
Proto tě víc než kdy jindy
potřebuji nyní.
Potřebuji po svém boku tvou sekeru.
Princi Durine.
Durine?
Durine, co říkal?
Snažil jsem se.
- Ale... - Durine, ne.
Snažil jsem se mu to říct.
Durine...
Přísahej.
Přísahej mi, že nikdy nebudeš nosit jeden z těch prstenů.
Přísahám.
V srdci kamene a rudy je podivná moc.
I když je dílo ještě v umělcově nitru, začíná se...
mu vzpírat.
Selhali jsme. Všichni.
Návrhy byly provedené do posledního detailu, můj pane.
Vážně?
Každý úder kladivem dokonale provedený?
Nebo se arogance a lenost spojily, aby otupily vaši pozornost?
Musíme odčinit své chyby jediným způsobem, jak můžeme,
tím, že prsteny dokončíme společně.
Devět musí udělat mnohem víc, než přinést pomoc lidem.
Musí vnést do celého projektu rovnováhu.
Musí čerpat sílu z Tří.
A nějak...
Vykoupit Sedm.
Musí vykoupit nás všechny.
Budeme pracovat dnem i nocí.
Nové návrhy, nové slitiny, nový postup.
Budu s vámi u každého kroku.
A každý, kdo vloží do díla jen
o vlásek méně než své maximální úsilí...
Už nebude kovářem Eregionu.
Vyjádřil jsem se jasně?
Ano, pane.
Začínáme.
To bylo něco.
Přátelé, nenechte se odradit.
Váš pán se může zdát nerozumný.
A jeho požadavky přehnané nebo dokonce nemožné.
Ale to jen proto, že ví, kolik toho závisí na vašem úspěchu.
Přesto vím, že ho nezklamete.
Ani mě.
Jsem si jistý,
že Prsteny moci dokončíme.
Ano.
Můžeme začít?
Ovšem, pane.
Vskutku Pán darů.
Jdeme na to.
Velekráli!
Velekráli, skřeti nejsou v Mordoru.
Legie jich míří do Eregionu.
Galadriel měla pravdu.
Musíš hned poslat armádu do Eregionu.
To nebude možné.
Mám důvod se domnívat, že tohle všechno zosnoval Sauron.
Velekráli, Eregion je klenotem elfského světa.
Kdyby padl, byla by to smrtelná rána pro celou Středozem.
Musíš poslat pomoc!
Naše armády nemohou porazit Adara i Saurona.
Ne samotné.
No tak!
Zpátky!
Je mi z nich zle.
Běž.
- Dejte si na ni pozor. - V pohodě.
Jo.
Přivedl jsem tě sem
ne jako vězeňkyni...
Ale jako potenciální spojenkyni.
Protože máme společného nepřítele.
Překlad titulků: Ludmila Vodičková
Kreativní dohled Kateřina Hámová
www.titulky.com